ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
08.06.2026	Справа № 910/4437/26	
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи № 910/4437/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета-Інкс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп-2000" про стягнення 335 549,19 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Планета-Інкс" (далі – Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп-2000" (далі – Компанія) про стягнення 335 549,19 грн, з яких: 135 540,66 грн основної заборгованості, 69 026,18 грн інфляційних втрат, 114 840,52 грн штрафу та 16 141,83 грн трьох процентів річних. Позивач також просив суд проводити розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань з оплати поставленого позивачем товару за видатковими накладними: від 4 лютого 2022 року № ПІ-0000120, від 9 лютого 2022 року № ПІ-0000138, від 11 лютого 2022 року № ПІ-0000159, від 14 лютого 2022 року № ПІ-0000160, від 26 травня 2022 року № ПІ-0000308, від 8 червня 2022 року № ПІ-0000336, від 10 червня 2022 року № ПІ-0000348.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21 квітня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.
22 квітня 2026 року через систему "Електронний суд" позивач на виконання вимог вказаної ухвали подав документи для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23 квітня 2026 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4437/26, задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та вирішено здійснювати її розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання). Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов – протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у разі, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
За приписами частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Судом встановлено, що ухвала суду від 23 квітня 2026 року була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 23 квітня 2026 року (20 година 00 хвилин), що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про доставку відповідного електронного листа.
Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень – автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 23 квітня 2026 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Проте Компанія в установлений строк відзиву на позовну заяву не подала, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направила.
Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
20 травня 2026 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від цієї ж дати, у якій останній повідомив суд про те, що ціна позову не змінилась, спірна заборгованість відповідачем сплачена не була.
Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників справи на адресу суду не надходило.
Приймаючи до уваги те, що Компанія була належним чином повідомлена про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у її матеріалах достатньої кількості документів для розгляду даного спору по суті, суд дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України (далі – ГК України), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, господарський договір укладається в порядку, встановленому ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень статей 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений договір поставки товару.
На виконання вказаної угоди Товариство поставило Компанії продукцію на загальну суму 161 119,64 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: видаткових накладних: від 4 лютого 2022 року № ПІ-0000120 на суму 37 575,00 грн, від 9 лютого 2022 року № ПІ-0000138 на суму 37 400,75 грн, від 11 лютого 2022 року № ПІ-0000159 на суму 4 890,67 грн, від 14 лютого 2022 року № ПІ-0000160 на суму 13 049,64 грн, від 26 травня 2022 року № ПІ-0000308 на суму 20 578,97 грн, від 8 червня 2022 року № ПІ-0000336 на суму 40 297,75 грн, від 10 червня 2022 року № ПІ-0000348 на суму 7 326,86 грн, – які підписані повноважними представниками сторін без зауважень та вказівок на недоліки товару, а також скріплені їх печатками; товарно-транспортних накладних: від 4 лютого 2022 року № 0402/1, від 11 лютого 2022 року № 034001839, від 27 травня 2022 року № 034002878, від 8 червня 2022 року № 034003102.
Як зазначало Товариство у своєму позові, що також підтверджується наявною в матеріалах справи копією банківської довідки АТ "ПУМБ" від 2 квітня 2026 року № КІЕ-07.8/1750, відповідач на поточний банківський рахунок позивача належні до сплати за поставлений товар грошові кошти перерахував лише частково на суму 25 578,98 грн, у зв`язку з чим в останнього виник основний борг на суму 135 540,66 грн.
Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За частиною 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, – відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
За змістом статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача, яка складає 135 540,66 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до Компанії про стягнення вказаної суми боргу. У зв`язку з цим дана позовна вимога підлягає задоволенню.
Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо оплати товару, позивач також просив суд стягнути з відповідача 69 026,18 грн інфляційних втрат та 16 141,83 грн трьох процентів річних, з яких: 5 235,46 грн – інфляційні втрати та 1 390,22 грн – три проценти річних, нараховані на суму основної заборгованості за видатковою накладною від 4 лютого 2022 року № ПІ-0000120 у розмірі 11 996,02 грн за період з 27 травня 2022 року по 6 квітня 2026 року; 22 994,77 грн – інфляційні втрати та 4 663,31 грн – три проценти річних, нараховані на суму основної заборгованості за видатковою накладною від 9 лютого 2022 року № ПІ-0000138 у розмірі 37 400,75 грн за період з 9 лютого 2022 року по 6 квітня 2026 року; 3 006,48 грн – інфляційні втрати та 608,91 грн – три проценти річних, нараховані на суму основної заборгованості за видатковою накладною від 11 лютого 2022 року № ПІ-0000159 у розмірі 4 890,67 грн за період з 11 лютого 2022 року по 6 квітня 2026 року; 8 023,19 грн – інфляційні втрати та 1 621,73 грн – три проценти річних, нараховані на суму основної заборгованості за видатковою накладною від 14 лютого 2022 року № ПІ-0000160 у розмірі 13 049,64 грн за період з 14 лютого 2022 року по 6 квітня 2026 року; 8 981,34 грн – інфляційні втрати та 2 386,60 грн – три проценти річних, нараховані на суму основної заборгованості за видатковою накладною від 26 травня 2022 року № ПІ-0000308 у розмірі 20 578,97 грн за період з 26 травня 2022 року по 6 квітня 2026 року; 17 587,26 грн – інфляційні втрати та 4 630,38 грн – три проценти річних, нараховані на суму основної заборгованості за видатковою накладною від 8 червня 2022 року № ПІ-0000336 у розмірі 40 297,75 грн за період з 8 червня 2022 року по 6 квітня 2026 року; 3 197,68 грн – інфляційні втрати та 840,68 грн – три проценти річних, нараховані на суму основної заборгованості за видатковою накладною від 10 червня 2022 року № ПІ-0000348 у розмірі 7 326,86 грн за період з 10 червня 2022 року по 6 квітня 2026 року.
За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до частини 1 статті 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.
Враховуючи положення вищевказаних приписів чинного законодавства, останнім днем строку оплати поставленої позивачем продукції за видатковими накладними: від 9 лютого 2022 року № ПІ-0000138 – 9 лютого 2022 року, від 11 лютого 2022 року № ПІ-0000159 – 11 лютого 2022 року, від 14 лютого 2022 року № ПІ-0000160 – 14 лютого 2022 року, від 26 травня 2022 року № ПІ-0000308 – 26 травня 2022 року, від 8 червня 2022 року № ПІ-0000336 – 8 червня 2022 року, від 10 червня 2022 року № ПІ-0000348 – 10 червня 2022 року. Відтак, прострочення виконання відповідачем спірних грошових зобов`язань за вказаними видатковими накладними слід обраховувати з: 10 лютого 2022 року, 12 лютого 2022 року, 15 лютого 2022 року, 27 травня 2022 року, 9 червня 2022 року та 11 червня 2022 року відповідно.
У зв`язку з цим, судом здійснено власний розрахунок заявлених до стягнення компенсаційних виплат за належний період прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем. За перерахунком суду, обґрунтований розмір трьох процентів річних за спірні періоди складає 16 134,83 грн. Відтак, вказана позовна вимога підлягає задоволенню у вищезазначеному судом розмірі. У задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 7,00 грн трьох процентів річних слід відмовити в зв`язку з її необґрунтованістю.
Оскільки заявлений позивачем до стягнення розмір інфляційних втрат у сумі 69 026,18 грн не перевищує обраховану судом суму вказаної компенсаційної виплати, позовна вимога про стягнення з відповідача зазначеної суми підлягає задоволенню в повному обсязі.
Щодо нарахованих позивачем штрафу в розмірі 114 840,52 грн за загальний період прострочення з 9 лютого 2022 року по 6 квітня 2026 року (по кожній видатковій накладній окремо), суд виходить за такого.
Частиною 1 статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За змістом частин 1, 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Згідно з абзацом 1 частини 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
З розрахунку заявленого до стягнення з відповідача штрафу вбачається, що останній нарахований на відповідні суми заборгованості в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати товару. Отже, вказана штрафна санкція за своєю правовою природою є пенею.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).
Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.
Відповідно до частини 1 статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Приписами статті 230 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором (частина 6 статті 232 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин).
За частиною 2 статті 343 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Однак, у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про письмове погодження між сторонами можливості притягнення Компанії до відповідальності шляхом стягнення неустойки за спірний період та докази, які свідчать про погодження сторонами розміру таких штрафних санкцій.
Натомість приписи абзаца 2 частини 3 статті 549 ЦК України, якими передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, – набрали чинності лише 28 серпня 2025 року у зв`язку з введенням в дію Закону України "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб", яким і було безпосередньо внесенні відповідні зміни до ЦК України шляхом доповнення статті 549 Кодексу вказаним абзацом.
Відповідно до частини 3 статті 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Оскільки на час початку періоду прострочення виконання відповідачем його грошового зобов`язання, а також на час закінчення передбаченого частиною 6 статті 232 ГК України строку нарахування пені, норма статті 549 ЦК України не містила будь-яких положень щодо застосування до відповідача неустойки (пені) за відсутності погодження її розміру та порядку обрахунку між сторонами в договорі, правові підстави для нарахування вказаної штрафної санкції за загальний період з 9 лютого 2022 року по 27 серпня 2025 року відсутні.
У той же час, судом враховано, що на час набрання законної сили положень абзаца 2 частини 3 статті 549 ЦК України, спірна сума заборгованості відповідачем погашена не була, у зв`язку з чим судом здійснено розрахунок передбаченої вказаною нормою Кодексу штрафної санкції за період з 28 серпня 2025 року по 6 квітня 2026 року по кожній видатковій накладній окремо. За розрахунком суду, обґрунтований розмір пені, яка підлягає стягненню на користь Товариства, складає 25 307,12 грн. Відтак, вказана позовна вимога підлягає задоволенню у вищезазначеному розмірі. У задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 89 533,40 грн неустойки слід відмовити в зв`язку з її необґрунтованістю.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин позов Товариства підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з підпунктом 1 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 3 328,00 грн.
При цьому, за частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі – застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відтак, за чинним законодавством позивач мав сплатити за подання через систему "Електронний суд" до суду цієї позовної заяви судовий збір у розмірі 4 026,59 грн (335 549,19 х 1,5% х 0,8).
Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом Товариство сплатило 5 033,24 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 8 квітня 2026 року № 390 на вищевказану суму.
Частиною 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що у випадках, установлених, зокрема, пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.
Зважаючи на відсутність у матеріалах справи заяви позивача про повернення йому надмірно сплаченої суми судового збору, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті на час прийняття даного рішення.
Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 952,11 грн.
Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп-2000" (01133, місто Київ, вулиця Євгена Коновальця, будинок 29; ідентифікаційний код 31111758) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Планета-Інкс" (04125, місто Київ, вулиця Світлицького, будинок 35; ідентифікаційний код 37298747) 135 540 (сто тридцять п`ять тисяч п`ятсот сорок) грн 66 коп. основної заборгованості, 69 026 (шістдесят дев`ять тисяч двадцять шість) грн 18 коп. інфляційних втрат, 16 134 (шістнадцять тисяч сто тридцять чотири) грн 83 коп. трьох процентів річних, 25 307 (двадцять п`ять тисяч триста сім) грн 12 коп. пені та 2 952 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві) грн 11 коп. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 8 червня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко