ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2026 року	справа № 380/1606/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) із вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду заяв від 24.11.2025 ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” у зв`язку з наявністю на його утриманні чотирьох дітей віком до 18 років, за відсутності заборгованості зі сплати аліментів;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” у зв`язку з наявністю на його утриманні чотирьох дітей віком до 18 років, за відсутності заборгованості зі сплати аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, маючи на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, 24.11.2025 особисто звернувся із заявами про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, направивши відповідні пакети документів засобами поштового зв`язку - як на адресу Центру надання адміністративних послуг м. Львова для подальшої передачі відповідачу, так і безпосередньо на ім`я голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач зазначає, що відповідач не розглянув його заяви по суті та не прийняв жодного рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, фактично залишивши звернення без розгляду з мотивів способу його подання, що, на думку позивача, є протиправною бездіяльністю та позбавило його можливості реалізувати своє право в адміністративному порядку.
Ухвалою судді від 02.02.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 21.05.2026 відмовлено у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження відмовлено. 
Від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі, оцінку якій надано в ухвалі від 25.05.2026 з питань закриття провадження.
Розглянувши позов, заяву відповідача та заперечення позивача, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується військово-обліковим документом № 080220239340110700064.
Позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , та має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та їх нотаріально засвідченими перекладами. Раніше відповідач видавав позивачу довідки про надання відстрочки на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” (зокрема довідки № 1679 від 24.01.2025 та № 13937 від 06.06.2025).
Позивач 24.11.2025 особисто звернувся із заявою про надання відстрочки, направивши засобами поштового зв`язку до Центру надання адміністративних послуг м. Львова відповідний пакет документів для подальшої передачі відповідачу. 
Подана позивачем заява була зареєстрована за вхідним номером № 3-K-69288-2604 від 27.11.2025 та відповідно до частини третьої статті 7 Закону України “Про звернення громадян” направлена належному виконавцю - ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що позивача повідомлено листом Управління адміністрування послуг № 2604-вих-175360 від 02.12.2025.
Одночасно, 24.11.2025 позивач особисто звернувся із аналогічною заявою про надання відстрочки шляхом поштового направлення на ім`я голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 (поштове відправлення № 7901312247839, вручене відповідачу 26.11.2025). Факт надсилання заяв та їх отримання відповідачем підтверджується описами вкладення, документами про оплату поштових послуг та фіскальними чеками і відповідачем не заперечується.
Не отримавши відповіді щодо результатів розгляду заяв, представник 16.12.2025 направив відповідачу адвокатський запит № 161225/01 із проханням повідомити про стан та результати розгляду поданих заяв. 
Листом від 22.12.2025 № 29002 відповідач повідомив, що відповідно до пункту 6 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, заява подається суб`єктом звернення через центри надання адміністративних послуг особисто. Інших рішень за результатами розгляду заяв позивача про надання відстрочки відповідач не приймав, доказів протилежного матеріали справи не містять.
Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, не розглянувши його заяви по суті та не прийнявши рішення за результатами їх розгляду, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір, суд керується таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, які виховують трьох і більше дітей віком до 18 років, за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.
Механізм реалізації відповідного права визначено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та Порядком подання через центри надання адміністративних послуг із використанням засобів Єдиного державного вебпорталу електронних послуг заяв про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок № 560).
Згідно з пунктом 58 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за наявності підстав для одержання відстрочки військовозобов`язані особисто через центри надання адміністративних послуг подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку заяву про надання відстрочки, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації відповідним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки не пізніше ніж протягом одного робочого дня з дня її отримання.
Відповідно до пунктів 60-62 Порядку комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки і зобов`язана розглянути отримані документи протягом семи днів з дати надходження, за результатами чого ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, яке оформлюється протоколом, а про прийняте рішення повідомляється заявнику.
Суд критично оцінює мотиви, з яких відповідач не розглянув заяви позивача по суті, а саме посилання на спосіб подання заяви (відсутність особистого прибуття до центру надання адміністративних послуг), з огляду на таке.
Використання у пункті 58 зазначеного Порядку та пункті 6 Порядку № 560 формулювання “особисто” спрямоване на визначення суб`єкта подання заяви, тобто на те, що волевиявлення має походити безпосередньо від військовозобов`язаного, а не від представника чи іншої особи. Зазначені норми не містять імперативної вимоги щодо обов`язкової фізичної присутності особи у приміщенні центру надання адміністративних послуг як єдиного можливого способу подання заяви. Обов`язок “особисто подати заяву” не є тотожним обов`язку “особисто прибути”, а надсилання заяви засобами поштового зв`язку, здійснене самим військовозобов`язаним, є формою особистого волевиявлення, що не змінює суб`єкта звернення.
Суд також враховує, що у цій справі позивач об`єктивно був позбавлений можливості фізично звернутися до центру надання адміністративних послуг, оскільки на момент звернення перебував за межами України, а за результатами адвокатського запиту до Віртуального адміністратора ЦНАП Львів у м. Гданську встановлено, що фізичний прийом документів у Гданську не здійснюється, та повідомлено про можливість оформлення відстрочки лише через застосунок “Резерв+” або шляхом особистого звернення до відділу ЦНАП на території України. За таких обставин обрання позивачем доступного способу реалізації права на звернення - направлення заяви засобами поштового зв`язку - не може розцінюватися як порушення вимоги щодо особистого подання заяви.
Окремо суд зазначає, що заяви позивача від 24.11.2025 є зверненнями громадянина у розумінні Закону України “Про звернення громадян”. Відповідно до статті 15 цього Закону органи державної влади та їх посадові особи, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства та повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Таким чином, з моменту надходження заяв позивача від 24.11.2025 у відповідача виник прямий обов`язок розглянути їх по суті та прийняти мотивоване рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, про що позивач мав бути письмово повідомлений.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 17.04.2019 у справі № 342/158/17, протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу чи його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих та обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Суд встановив, що відповідач, отримавши заяви позивача та підтверджуючі документи, не здійснив їх розгляду по суті, не ухвалив жодного рішення у формі, передбаченій спеціальним законодавством, обмежившись наданням відповіді-роз`яснення про необхідність особистого прибуття для подання заяви, фактично залишивши звернення без розгляду. Така поведінка відповідача свідчить не про реалізацію дискреційних повноважень, а про протиправну бездіяльність, що полягає у невиконанні обов`язку розглянути заяви позивача та прийняти передбачене законом рішення.
Вказаний підхід узгоджується з усталеною практикою адміністративних судів, відповідно до якої подання заяви про надання відстрочки засобами поштового зв`язку не звільняє територіальний центр комплектування та соціальної підтримки від обов`язку її розглянути, а неприйняття рішення у встановлений законом строк свідчить про протиправну бездіяльність.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду заяв позивача від 24.11.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Згідно з пунктом 10 частини другої цієї статті суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод та інтересів.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі “Олександр Волков проти України” (заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 13 Конвенції передбачено право кожного на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та бути адекватним наявним обставинам.
Водночас суд зважає, що прийняття рішення про надання або відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за результатами оцінки поданих документів належить до виключної компетенції комісії територіального центру комплектування та соціальної підтримки (пункти 60, 63 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період). За усталеною практикою Верховного Суду суд, який розглядає справу, не може підміняти собою суб`єкта владних повноважень та вирішувати замість нього питання, віднесене до дискреційних повноважень цього органу. Завданням адміністративного судочинства є не вирішення питання по суті замість компетентного органу, а перевірка правомірності його діяльності та, у разі встановлення протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, які цей орган зобов`язаний вчинити за законом.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що ефективним та достатнім способом захисту порушеного права позивача, який не призводить до втручання у дискреційні повноваження відповідача, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви позивача від 24.11.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти за результатами їх розгляду рішення відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. Натомість позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти саме рішення про надання відстрочки задоволенню не підлягає, оскільки її задоволення означало б підміну судом дискреційних повноважень комісії територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач належними та допустимими доказами правомірності своєї бездіяльності не довів.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. У зв`язку з частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір у розмірі 1064,96 грн пропорційно до задоволених вимог. 
Питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу буде вирішуватися судом у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, за результатами подання позивачем відповідних доказів.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 238, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розгляду заяв ОСОБА_1 від 24.11.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) повторно розглянути заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від 24.11.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини першої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” та прийняти за результатами їх розгляду рішення відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI “Прикінцевих положень” Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя  Желік О.М.