ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/5745/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області №163750033845 від 21.01.2026 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у призначенні пенсії за віком;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності згідно з квитанціями про сплату внесків за І, ІІ, ІІІ, IV квартали 1995 року, І, ІІ, IV квартали 1996 року, І та ІІ квартали 1997 року, а також І квартал 1998 року. 
Під час розгляду справи суд
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.01.2026 №163750033845 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки відповідачем безпідставно не зараховано до його страхового стажу періоди ведення підприємницької діяльності у 1995 році, І, IV квартали 1996 року, період з 1997 по І квартал 1998 року та період з 01.01.2004 по 30.06.2010, хоча, на думку позивача, факт здійснення ним підприємницької діяльності та сплати страхових внесків підтверджується наданими документами. Позивач зазначає, що у 1995 році та І кварталі 1996 року був платником збору до Пенсійного фонду України, у 1996 році сплачував 33,6 % від чистого прибутку, а з 01.01.2004 по 30.06.2010 здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування. У зв`язку з цим позивач вважає, що зазначені періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу, а відмова у призначенні пенсії порушує його право на належне пенсійне забезпечення.
29.05.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначала, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком 12.01.2026, однак за результатами розгляду заяви рішенням від 21.01.2026 №163750033845 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки.
Представник відповідача вказувала, що вік позивача становить 60 років 1 місяць, необхідний страховий стаж для призначення пенсії у 2026 році має становити 32 роки, тоді як страховий стаж позивача складає 27 років 11 місяців 19 днів. За результатами розгляду поданих документів до страхового стажу не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності згідно з квитанціями про сплату внесків за І квартал 1995 року, ІІ, ІІІ, IV квартали 1996 року, оскільки відсутні документи щодо підтвердження ведення підприємницької діяльності за зазначений період, а свідоцтво про здійснення торговельної діяльності та вказане скорочене ім`я та по батькові не відповідають паспортним даним позивача.
Також відповідач зазначав, що до страхового стажу не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності згідно з квитанціями про сплату внесків за І і ІІ квартали 1997 року та І квартал 1998 року, оскільки вказані скорочені ім`я та по батькові не відповідають паспортним даним позивача. Крім того, період підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 30.06.2010 не зараховано, оскільки відсутня сплата страхових внесків до Пенсійного фонду України на спрощеній системі оподаткування.
З огляду на викладене, представник відповідача вважала, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.01.2026 №163750033845 про відмову у призначенні пенсії за віком є законним та обґрунтованим, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 12.01.2026 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України зі заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заяву позивача було розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. За результатами її розгляду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 21.01.2026 №163750033845 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Як вбачається із зазначеного рішення, підставою для відмови у призначенні пенсії стала відсутність у позивача необхідного страхового стажу. У рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 11 місяців 19 днів, тоді як для призначення пенсії за віком у 2026 році необхідний страховий стаж тривалістю 32 роки.
Рішенням від 21.01.2026 №163750033845 до страхового стажу позивача не було зараховано окремі періоди здійснення підприємницької діяльності, а саме: періоди, підтверджені квитанціями про сплату внесків за І квартал 1995 року, ІІ, ІІІ та IV квартали 1996 року, І та ІІ квартали 1997 року, І квартал 1998 року, а також період підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 30.06.2010.
Не погодившись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.01.2026 №163750033845, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом, у якому просить визнати зазначене рішення протиправним та скасувати його, а також зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди здійснення ним підприємницької діяльності.

Норми права, які підлягають застосуванню
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Спірні правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до статті 1 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
З вказаного вбачається, що для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов`язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період.
Наведене кореспондується положенням частини другої статті 24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Висновки щодо правозастосування
Судом встановлено, що у спірні періоди позивач здійснював підприємницьку діяльність, на підтвердження чого до матеріалів справи надано відповідні документи. Водночас відповідач заперечує можливість зарахування зазначених періодів до страхового стажу, посилаючись на неналежність та недостатність поданих доказів. 
Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV доповнено пунктом 3-1, яким передбачено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Також постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Отже, законодавчо були змінені умови щодо зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності зі застосуванням спрощеної системи оподаткування.
За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
З огляду на це, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата за весь наведений період внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.
Із розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 доданого до відзиву на позов, судом встановлено, що страховий стаж позивачу відповідачем зараховано частково та зарахований становить 27 років 11 місяців 19 днів.
За результатами розгляду поданих документів пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача періоди ведення підприємницької діяльності згідно з квитанціями про сплату внесків за І квартал 1995 року, ІІ та IV квартали 1996 року.
У період з 10.06.1994 по 05.09.1996 діяла Інструкція про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженою Постановою Пенсійного фонду України №5-5 від 10.06.1994 (далі - Інструкція №5-5).
Згідно з пунктом 1 Інструкції №5-5 відповідно до Закону України від 5 листопада 1991 року "Про пенсійне забезпечення" та змін до цього закону Інструкція визначає на території України порядок обчислення, сплати та обліку надходження обов`язкових внесків на державне соціальне страхування, та обов`язкових страхових внесків до Пенсійного фонду підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності і господарювання, виду діяльності та галузевої належності, об`єднаннями громадян, особами, які використовують найману працю громадян (у тому числі підприємствами та особами, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру), а також громадянами, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно їхній праці, адвокатами, працюючими громадянами.
Підпунктом 5.2.2 Інструкції №5-5 передбачено для громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та на виключно їхній праці, а також для адвокатів встановлено тарифи обов`язкових внесків до Пенсійного фонду у розмірі 9 відсотків суми доходу.
Відповідно до пункту 20 Інструкції №5-5 громадяни, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно їхній праці, адвокати подають до 1 лютого наступного року органам Пенсійного фонду копію Декларації про доходи, одержані від заняття підприємницькою діяльністю, і копію платіжного доручення про сплату внесків.
Згідно з пунктом 24 Інструкції №5-5 після закінчення встановлених строків сплати внесків не внесена сума вважається недоїмкою і стягується в безспірному порядку за розпорядженням відповідних органів Пенсійного фонду з нарахуванням пені в розмірі 0,3 відсотка суми недоїмки.
Пунктом 21 Інструкції №5-5 передбачено, що облік внесків та доходів, на які вони нараховуються, ведеться органом Пенсійного фонду на особових рахунках і включається до квартального звіту форми № 4-ПФ.
Таким чином, у спірний період сплата внесків до Пенсійного фонду була обов`язковою для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність. Несплата таких внесків у встановлений Інструкцією №5-5 строк була підставою для їх стягнення в безспірному порядку. При цьому обов`язок щодо ведення обліку сплачених внесків покладався на органи Пенсійного фонду України.
При цьому позивач, не погоджуючись із незарахуванням до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності, просить зарахувати до його страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності згідно з квитанціями про сплату внесків за 1995 рік, І, ІІ, IV квартали 1996 року, І, ІІ квартали 1997 року та І квартал 1998 року.
Визначаючись щодо правомірності незарахування до страхового стажу позивача спірних періодів здійснення підприємницької діяльності з підстав ненадання документів, які, на думку відповідача, підтверджують сплату страхових внесків, суд звертає увагу на таке.
Суд звертає увагу, що у рішенні від 21.01.2026 №163750033845 відповідач послався на відсутність документів, які підтверджують здійснення позивачем підприємницької діяльності у спірні періоди, зокрема ліцензії та свідоцтва про здійснення торговельної діяльності.
Водночас наявна в матеріалах пенсійної справи ліцензія на право здійснення торговельної діяльності серії РТ №002963 була видана 27.02.1997 та діяла до 27.02.1998, а тому сама по собі не може підтверджувати здійснення позивачем підприємницької діяльності у спірні періоди І кварталу 1995 року, ІІ кварталу 1996 року та IV кварталу 1996 року. Аналогічно й інші документи, на які посилається позивач, не є належними доказами здійснення підприємницької діяльності саме у зазначені періоди. 
Разом із тим суд враховує, що позивачем надано квитанції про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за І квартал 1995 року, ІІ квартал 1996 року та IV квартал 1996 року. Саме ці документи безпосередньо підтверджують факт сплати позивачем страхових внесків як фізичною особою-підприємцем у відповідні періоди та є належними доказами для вирішення питання щодо зарахування зазначених періодів до страхового стажу. 
За таких обставин суд вважає, що відсутність документів, які підтверджують здійснення торговельної діяльності у зазначені періоди, сама по собі не може бути достатньою підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу за наявності документів, які підтверджують сплату страхових внесків у цей час. 
Щодо підстави незарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності згідно з квитанціями про сплату внесків за І квартал 1995 року, ІІ та IV квартали 1996 року, І та ІІ квартали 1997 року, а також І квартал 1998 року з мотивів того, що зазначене у квитанціях скорочене ім`я та по батькові російською мовою («И.И.») не відповідає паспортним даним заявника, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що квитанції про сплату страхових внесків містять прізвище позивача та скорочене зазначення його імені та по батькові російською мовою як «И.И.». Водночас у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про існування іншої особи з тотожними анкетними даними, яка б могла бути платником зазначених внесків.
Сам по собі факт скороченого написання імені та по батькові та російською мовою не може свідчити про те, що відповідні документи не стосуються позивача. Таке скорочення є звичайним способом зазначення особи у фінансових та облікових документах відповідного періоду та не перешкоджає її ідентифікації.
При цьому суд враховує, що надані квитанції містять прізвище позивача, відомості про сплату внесків саме як суб`єктом підприємницької діяльності та узгоджуються з іншими документами пенсійної справи щодо здійснення ним підприємницької діяльності у відповідні періоди.
Отже, зазначення у квитанціях скороченого імені та по батькові російською мовою («И.И.») не свідчить про дефектність таких документів та не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні відповідних періодів до страхового стажу, оскільки з їх змісту у сукупності з іншими доказами, наявними у справі, можливо однозначно встановити, що вони стосуються саме ОСОБА_1 .
Враховуючи встановлені у справі обставини, суд доходить висновку, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача періоди ведення підприємницької діяльності, підтверджені квитанціями про сплату страхових внесків за І квартал 1995 року, ІІ та IV квартали 1996 року, І та ІІ квартали 1997 року, а також І квартал 1998 року.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували факт сплати позивачем страхових внесків до Пенсійного фонду України у зазначені періоди. Також відповідачем не надано документів, які б свідчили про відсутність у позивача статусу суб`єкта підприємницької діяльності у відповідний час, про повернення сплачених внесків, неврахування таких платежів органами Пенсійного фонду або про належність поданих квитанцій іншій особі.
Натомість висновок про неможливість зарахування спірних періодів до страхового стажу ґрунтується виключно на відсутності окремих документів щодо здійснення підприємницької діяльності та на розбіжностях у написанні імені та по батькові позивача, які, як встановлено судом, не перешкоджають ідентифікації особи та не спростовують факту сплати страхових внесків, суд розцінює як необгрунтований.
При цьому суд наголошує, що право особи на пенсійне забезпечення, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, позаяк збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.
Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач просить зарахувати до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності згідно з квитанціями про сплату внесків за І, ІІ, ІІІ, IV квартали 1995 року, І, ІІ, IV квартали 1996 року, І та ІІ квартали 1997 року, а також І квартал 1998 року.
Але предметом спору у цій справі є лише періоди здійснення підприємницької діяльності, які не були зараховані відповідачем до страхового стажу позивача, а саме періоди, підтверджені квитанціями про сплату внесків за І квартал 1995 року, ІІ та IV квартали 1996 року, І та ІІ квартали 1997 року, а також І квартал 1998 року.
Саме щодо зазначених періодів відповідачем прийнято рішення про відмову в їх зарахуванні до страхового стажу з підстав відсутності документів щодо здійснення підприємницької діяльності та невідповідності скороченого написання імені та по батькові позивача його паспортним даним.
За таких обставин суд вважає, що періоди ведення підприємницької діяльності, підтверджені квитанціями про сплату страхових внесків за І квартал 1995 року, ІІ та IV квартали 1996 року, І та ІІ квартали 1997 року, а також І квартал 1998 року, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача. 
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. 
При цьому суд зауважує, що представником позивача не заявлено жодних вимог щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії чи про зобов`язання відповідача призначити йому пенсію після зарахування належного стажу. Тому суд захистив порушене право позивача в межах заявлених позовних вимог.

Розподіл судових витрат
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1331,20 грн. З огляду на ухвалення рішення про задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1331,20 грн. 
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, код ЄДРПОУ 13486010) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області №163750033845 від 21.01.2026 в частині відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності згідно з квитанціями про сплату внесків за І квартал 1995 року, ІІ та IV квартали 1996 року, І та ІІ квартали 1997 року, а також І квартал 1998 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності згідно з квитанціями про сплату внесків за І квартал 1995 року, ІІ та IV квартали 1996 року, І та ІІ квартали 1997 року, а також І квартал 1998 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331 грн 20 коп. (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя	 	І.С. Шевяков