ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 520/23819/24
провадження № К/990/15219/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А. В.,
суддів: Білак М. В., Уханенка С. А.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року (суддя Кухар М. Д.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року (судді: Спаскін О. А., Любич Л. В., Присяжнюк О. В.) у справі № 520/23819/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - ГУНП, Управління), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 30 липня 2024 року № 737 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ППОП ГУНП в Харківській області» про застосування до старшого інспектора роти № 2 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; 
- визнати протиправним та скасувати наказ Управління від 08 серпня 2024 року № 358 о/с «По особовому складу» про звільнення старшого інспектора роти № 2 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут);
- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора роти № 2 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення ГУНП;
- стягнути з Управління на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що проходив службу в Національній поліції України на посаді старшого інспектора роти № 2 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення ГУНП.
3. Наказом Управління від 08 серпня 2024 року № 358 о/с позивача звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту. Підставою вказано наказ ГУНП від 30 липня 2024 року № 737
4. Позивач зауважив, що не погоджується з рішеннями Управління про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби. 
5. На думку ОСОБА_1 , службове розслідування було проведено поверхово, оскільки не досліджено, як того вимагають норми чинного законодавства, усі істотні обставини. Крім того проігноровано пояснення позивача, а викладені доводи не перевірено, що свідчить про формальний підхід дисциплінарної комісії та, як наслідок, прийняття відповідачем оскаржуваних рішень.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій та їх обґрунтування
6. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
7. Суд першої інстанції указав, що Службовим розслідуванням встановлено, що капітан поліції ОСОБА_1 не виконав наказ начальника ГУНП в Харківській області від 08 липня 2024 року № 61 о/с дск «Про відкликання та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області» в оперативне підпорядкування командування ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і як наслідок порушив Присягу поліцейського, передбачену частиною першою статті 64 Закону № 580-VIII в частині негідного несення високого звання поліцейського та невиконання своїх службових обов`язків, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту в частині невиконання наказу керівника, пункту 1, 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту в частині невиконання Присяги, невиконання наказу керівника, пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII в частині порушення обов`язку виконати наказ та недотримання Присяги. Також, під час проведення службового розслідування були встановлені обтяжуючі обставини відносно капітана поліції ОСОБА_1 , а саме: систематичне порушення субординації та правил поведінки поліцейського, діюче дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність.
8. Харківський окружний адміністративний суд зазначив, що капітан поліції ОСОБА_1 не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, тим самим вчинив дії, які суперечать покладеним на нього обов`язкам, підривають довіру до нього, як до представника влади та поліцейського, який повинен бути взірцем у захисті країни, а також своїми діями приводить до приниження іміджу поліції та довіри населення до поліції, як до правоохоронного органу. Цей дисциплінарний проступок є несумісним з подальшим проходженням служби в Національній поліції України. Тобто, отримавши наказ від керівництва про виїзд у відрядження, позивач не виконав його, а залишився вдома, тим самим знехтував Присягою, порушив обов`язок служити Українському народу, ставлячи при цьому свої власні інтереси вище, ніж інтереси Українського народу. За своєю формою, змістом та суттю таке діяння явно та очевидно належить до кола чітко визначених законом дисциплінарних проступків поліцейського.
9. За висновком суду першої інстанції, капітан поліції ОСОБА_1 не виконав наказ керівника ГУНП від 08 липня 2024 № 61 о/с дск, у службове відрядження не відбув, отже в найважчі часи обрав пасивну поведінку, чим на власному прикладі показав повне нехтування та зневажання своїм статусом та посадою поліцейського, абсолютно безвідповідальним ставленням його до Українського народу, якому він зобов`язаний служити, своїх службових обов`язків, що є грубим порушенням службової дисципліни та абсолютно дискредитує позивача як поліцейського.
10. Харківський окружний адміністративний суд також указав, що наведені заявником причини невиконання наказу керівника Управління у вигляді подання рапорту на звільнення ГУНП, в умовах дії воєнного стану, не можуть бути кваліфіковані як виправдання вчинення дисциплінарного проступку.
11. Суд першої інстанції дійшов висновку, що під час проведення службового розслідування, Дисциплінарна комісія у даному конкретному випадку обставини діяння поліцейського з`ясувала повно, оцінила вірно, вчинене поліцейським діяння в частині епізоду невиконання наказу керівника ГУНП від 08 липня 2024 року № 61 о/с дск під час дії запровадженого правового режиму воєнного стану кваліфікувала правильно, а, відтак, забезпечила дотримання процедури притягнення особи до відповідальності.
12. Отже, за висновком Харківського окружного адміністративного суду Накази, що оскаржуються, винесені відповідачем правомірно, з додержанням вимог законодавства, а тому підстав для їх скасування, поновлення позивача на посаді та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу Харківський окружний адміністративний суд не вбачає.
13. Залишаючи без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду, Другий апеляційний адміністративний суд зазначив, що погоджується з висновком суду першої інстанції, що капітан поліції ОСОБА_1 не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, тим самим вчинив дії, які суперечать покладеним на нього обов`язкам, підривають довіру до нього, як до представника влади та поліцейського, який повинен бути взірцем у захисті країни, а також своїми діями приводить до приниження іміджу поліції та довіри населення до поліції, як до правоохоронного органу.
14. Суд апеляційної інстанції указав, що, зважаючи на встановлені фактичні обставини щодо скоєного позивачем під час дії воєнного стану дисциплінарного проступку, колегія суддів вважає доведеним недотримання позивачем службової дисципліни та співмірним обраний вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .
15. Другий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, врахувавши вищезазначені норми матеріального права та процесуального права, зокрема, щодо оцінки доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в касаційній скарзі вимог
16. Не погоджуючись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що вони є незаконними та підлягають скасуванню.
17. На думку скаржника, ухвалені судами попередніх інстанцій рішення не відповідають приписам чинного законодавства, тому не можуть вважатися законними і обґрунтованими у розумінні закону.
18. ОСОБА_1 указав, що його дії щодо невиконання наказу від 08 липня 2024 року № 61 о/с дск обґрунтовані та цілком узгоджуються з приписами частини другої статті 5 Дисциплінарного статуту відповідно до якої за відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу. Проте, під час проведення службового розслідування відповідачем вказане питання не досліджувалося, однак це залишено поза увагою судів попередніх інстанцій.
19. Скаржник уважає, що судами попередніх інстанції взагалі не надано оцінку доводам позивача щодо ігнорування відповідачем причин неможливості виконання ним наказу керівництва про відрядження (в день видання наказу) у зону бойових дій на території Донецької області з метою виконання бойових (спеціальних) завдань у складі воєнізованого підрозділу поліції. Водночас до з`ясування дійсних обставин справи суди попередніх інстанції підійшли поверхово, що призвело до неповного та необ`єктивного розгляду справи.
20. ОСОБА_1 також зазначив, що головною причиною неможливості своєчасного та в повному обсязі виконання ним наказу про відрядження стало те, що він не проходив службу в лавах Збройних Сил України, не направлявся на базову загальновійськову підготовку та тренування з метою набуття необхідних знань, умінь та навичок, необхідних для виконання бойових завдань, не володіє навичками тактичної підготовки та бойового злагодження в зоні бойових дій та не знає специфіки облаштування оборонних позицій. Під час розгляду судами попередніх інстанцій цієї адміністративної справи позивач неодноразово наголошував на тому, що в ході службового розслідування відносно ОСОБА_1 та в процесі ухвалення рішень про застосування дисциплінарного стягнення і звільнення його зі служби в поліції, відповідачем не було враховано наявність указаних об`єктивних причин, які перешкоджали виконанню наказу своєчасно і в повному обсязі, та неможливість їх усунення у день його оголошення. Проте, ці доводи залишились поза увагою судів попередніх інстанцій, що призвело до помилкових висновків та ухвалення необґрунтованих судових рішень.
21. На підставі викладеного скаржник просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року й постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Позиція інших учасників справи
22. У відзиві на касаційну скаргу ГУНП зазначило, що вона є необґрунтованою та безпідставною. Вважає, що суди як першої, так і апеляційної інстанції ретельно дослідили матеріали справи, зробили правильні висновки, підтверджені відповідними доказами та прийняли законні та обґрунтовані судові рішення згідно з нормами чинного законодавства. Крім того додаткових доказів не наведено, всі обставини, на які вказує касатор в касаційній скарзі, досліджувались в судах першої так і апеляційної інстанцій.
23. На переконання Управління, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейських підрозділу поліції особливого призначення в умовах воєнного стану, що пов`язано з їх особливою підготовкою та статусом, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. Відповідно, недотримання позивачем вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до останнього застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.
24. ГУНП зауважило, що в наказі від 08 липня 2024 року № 61 о/с дск не йшлося про залучення ОСОБА_1 до ведення бойових дій, а тому посилання на обставини щодо відсутності досвіду їх ведення та відсутності належної підготовки є безпідставними. Указаним наказом ОСОБА_1 зобов`язаний був лише відбути у відрядження на територію Донецької області в оперативне підпорядкування командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у склад ДПОП «ОШБ Лють», а не виконувати конкретно поставлені бойові завдання.
25. Управління вважає, що в якості невиконання наказу слід кваліфікувати діяння особи, котре за суттю, змістом та характером поведінки спрямоване на ухилення (чи створення умов для ухилення) від досягнення доведеного завдання і мовний контекст суто зовнішнього прояву поведінки особи (тобто використання мовних конструкцій на кшталт фраз «не відмовляюсь від виконання наказу», «згоден виконати наказ» тощо) не має жодного юридичного значення у разі невиконання наказу без поважних причин. Поведінка позивача, за своєю суттю, є фактичною відмовою від виконання наказу, навіть якщо вона не супроводжувалася відкритими словами спротиву чи протесту. Більше того, такі накази в умовах правового режиму воєнного стану підлягають негайному та безумовному виконанню, й ігнорування вимог є грубим порушенням дисципліни та службових обов`язків.
26. Отже, на думку ГУНП, під час розгляду справи, суди як першої, так і апеляційної інстанції вірно встановили, що висновок службового розслідування сформований з урахуванням не тільки норм чинного законодавства та у межах компетенції, а і з урахуванням реального військового стану в Державі. Вина ОСОБА_1 в порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку.
27. У зв`язку з викладеним Управління просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року - без змін.
Рух касаційної скарги
28. Касаційна скарга у цій справі надійшла до Верховного Суду 11 квітня 2025 року.
29. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 квітня 2025 року для розгляду справи № 520/23819/24 визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Мартинюк Н. М., суддів Жука А. В., Мельник-Томенко Ж. М.
30. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 03 червня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі № 520/23819/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУНП про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Витребував із Харківського окружного адміністративного суду матеріали справи № 520/23819/24.
31. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 вересня 2025 року для розгляду справи № 520/23819/24 визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Желєзного І. В., суддів Білак М. В., Мацедонської В. Е.
32. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 червня 2026 року для розгляду справи № 520/23819/24 визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Жука А. В., суддів Білак М. В., Уханенка С. А.
33. Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2026 року справу № 520/23819/24 призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій
34. 09 липня 2024 року ГУНП було видано наказ № 1516 про призначення відносно заявника службового розслідування щодо невиконання останнім наказу Управління від 08 липня 2024 року № 61 о/с дск «Про відкликання та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області та бойового розпорядження ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 313/1908/1809 від 19 квітня 2024 року з метою виконання бойових (спеціальних) завдань у складі ДПОП «ОШБ «Лють» в оперативному підпорядкуванні командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
35. Результати проведеного службового розслідування оформлені висновком Дисциплінарної комісії від 22 липня 2024 року (далі - Висновок).
36. У тексті Висновку діяння/вчинок заявника за подією невиконання наказу керівника ГУНП було кваліфіковано Дисциплінарною комісією у якості вчинення дисциплінарного проступку - невиконання пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII в частині порушення обов`язку виконати наказ та недотримання Присяги, пунктів 1, 4 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, в частині невиконання наказу керівника та Присяги поліцейського, статті 64 Закону № 580-VIII, в частині недотримання Присяги працівника поліції.
Висновок був затверджений начальником ГУНП.
37. 22 липня 2024 року начальником ГУНП було видано наказ № 737, яким до старшого інспектора роти № 2 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 з відображених у Висновку мотивів було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.
38. Наказом ГУНП в Харківській області від 08 серпня 2024 року № 358 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.
39. Підставою для прийняття зазначеного рішення послугували матеріали службового розслідування, за результатами якого начальником ГУНП був затверджений висновок службового розслідування, а в подальшому підписаний наказ ГУНП від 30 липня 2024 року № 737, яким до старшого інспектора роти № 2 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 за вчинення дисциплінарного проступку застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
40. Уважаючи протиправними накази відповідача від 30 липня 2024 року № 737 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ППОП ГУНП в Харківській області» та від 08 серпня 2024 року № 358 о/с «По особовому складу», позивач звернувся до суду із цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
41. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, і перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.
42. Згідно із частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені судом першої чи апеляційної інстанції; вирішувати питання щодо достовірності доказів; надавати перевагу одним доказам над іншими; збирати чи приймати нові докази або додатково перевіряти їх.
43. На підставі частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема, якщо необхідно врахувати висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
44. У справі, що розглядається, ОСОБА_1 який проходив службу в Національній поліції України на посаді старшого інспектора роти № 2 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення ГУНП, просить визнати протиправними та скасувати накази відповідача від 30 липня 2024 року № 737 та від 08 серпня 2024 року № 358 о/с, поновити його на посаді та стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
45. Касаційне провадження у цій справі відкрите на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).
46. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та оскаржуваним судовим рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із такого.
47. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
48. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII (тут і далі - у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
49. Згідно із частиною четвертою статті 8 Закону № 580-VIII, яка набрала чинності 01 травня 2022 року, під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII).
50. За змістом частини першої статті 12 Закону № 580-VIII поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського.
51. Пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
52. Пунктом 24 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
53. На підставі частини другою статті 24 Закону № 580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
54. У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві (частина третя статті 24 Закону № 580-VIII).
55. Частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII передбачено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
56. Відповідно до статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки». Порядок складання Присяги працівника поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.
57. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
58. За змістом пункту 1 розділу І Правил етичної поведінки ці правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.
59. На підставі пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
60. Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту).
61. Частиною другою статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
62. Пунктами 1, 2, 4, 5, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону № 580-VIII, зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.
63. За своїм службовим становищем поліцейські можуть бути керівниками або підлеглими стосовно інших поліцейських. Керівник - це службова особа поліції, наділена правами та обов`язками з організації службової діяльності підлеглих їй поліцейських та інших працівників поліції і контролю за їхньою службовою діяльністю. Керівник, якому поліцейський підпорядкований за службою, у тому числі тимчасово, є прямим керівником для нього. Найближчий до підлеглого прямий керівник є безпосереднім керівником. Під час виконання службових обов`язків поліцейський підпорядковується лише своєму безпосередньому та прямому керівникові. Забороняється втручання в службову діяльність поліцейських особами, які не є їхніми прямими керівниками, крім випадків, визначених Конституцією та законами України. У разі спільного виконання службових обов`язків поліцейськими, які не підпорядковані один одному по службі, старшим вважається поліцейський, визначений безпосереднім керівником або який займає вищу посаду. Якщо поліцейські займають рівні посади, старший визначається за спеціальним званням (стаття 2 Дисциплінарного статуту).
64. Відповідно до частини першої статті 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення.
65. Згідно із частиною другою цієї статті наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень.
66. На підставі частини третьої статті 4 Дисциплінарного статуту наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
67. Наказ віддається (видається), як правило, у порядку підпорядкованості. За потреби прямий керівник може віддати (видати) наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього керівника, про що він повідомляє безпосередньому керівнику підлеглого або підлеглий сам доповідає про отримання нового наказу своєму безпосередньому керівнику (частини четверта статті 4 Дисциплінарного статуту).
68. Частиною першою статті 5 Дисциплінарного статуту визначено, що поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
69. За змістом частини другої цієї статті за відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
70. За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (частина перша статті 11 Дисциплінарного статуту).
71. Статтею 12 передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
72. Відповідно до частини першої статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
73. Згідно із частиною другою цієї статті дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
74. На підставі частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
75. Частиною другою статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
76. За змістом частини третьої цієї статті службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
77. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (частина четверта статті 14 Дисциплінарного статуту).
78. Частиною десятою статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
79. Відповідно до частини третьої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
80. Згідно із частиною першою статті 26 Дисциплінарного статуту в період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.
81. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі - Порядок № 893).
82. На підставі пункту 1 розділу ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
83. Таким чином, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативно-правовими актами передбачені, а також зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України. При цьому поняття «службова дисципліна» включає у себе не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника поліції.
84. Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
85. Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
86. Отже, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
87. Невиконання ж чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.
88. За змістом Висновку службового розслідування від 22 липня 2024 року дисциплінарна комісія встановила, що 08 липня 2024 року старший інспектор роти № 2 батальйону № 1 ППОП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 перебував на службі та йому т. в. о. командиром ППОП ГУНП в Харківській області підполковником поліції ОСОБА_2 шляхом зачитування із застосуванням відеофіксації, на виконання вимог Законів № 580-VIII, № 389-VIII, від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України», Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами), наказу МВС України від 02 серпня 2017 № 672 «Про затвердження Інструкції про службове відрядження поліцейських у межах України» на виконання вказівок Генерального штабу Збройних Сил України від 19 квітня 2024 року № 5008 та бойового розпорядження оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 313/1908/1809 т. ОКП від 19 квітня 2024 року, з метою виконання бойових (спеціальних) завдань у складі Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднаної штурмової бригади Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_3 », на підставі шифротелеграми Національної поліції України від 24 квітня 2024 року № 37 о/с дск було ознайомлено з наказом ГУНП в Харківській області від 08 липня 2024 року № 61 о/с дск «Про відкликання та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командування ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
89. Згідно з рапортом т. в. о командира ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції Ільченка П. О. 08 липня 2024 року після доведення наказу ГУНП від 08 липня 2024 року № 61 о/с дск «Про відкликання та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командування ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », капітан поліції ОСОБА_1 відмовився виконувати наказ та у відрядження не виїхав.
90. Факт ознайомлення з наказом Управління від 08 липня 2024 року № 61 о/с дск капітана поліції ОСОБА_1 та відмову його виконувати з власних причин підтверджується поясненнями заступника командира батальйону № 1 ППОП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , заступника командира роти № 2 батальйону № 1 ППОП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_4 .
91. Відповідно до доручення від 13 липня 2024 року № 347 «Про видачу відеозаписів з портативного відеореєстраторів інв. № 101487599 та інв. № 302263 ППОП ГУНП в Харківській області» було отримано відеозаписи від 08 липня 2024 року з портативного відеореєстратору інв. № 101487599. Аналізом відеозапису №_875997 було встановлено, що запис відео відбувався 08 липня 2024 року о 09 год. 03 хвилині. Також, аналізом даного відеозапису встановлено, що:
- на початку відео підполковник поліції ОСОБА_2 вказує дату та час ознайомлення і представляється;
- з 00 хв. 16 с. до 02 хв. 35 с. зачитується наказ ГУНП від 08 липня 2024 року № 61 о/с дск «Про відкликання та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командування ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 »;
- 02 хв. 36 с. підполковник поліції ОСОБА_2 задає питання капітану поліції ОСОБА_1 : «чи будете Ви виконувати даний наказ?»;
- 02 хв. 42 с. капітан поліції ОСОБА_1 відповідає, що не відмовляється виконувати наказ, але не може його виконати;
- 02 хв. 52 с. підполковник поліції ОСОБА_2 задає повторне запитання і уточнює: «чи виконає він даний наказ зараз?»;
- 02 хв. 54 с. капітан поліції ОСОБА_1 відповідає що має низький рівень підготовки та вказує, що озброєння не відповідає дійсності, на що йому відповіли що нададуть відповідну амуніцію та озброєння.
92. Посперечавшись із присутніми поліцейськими полку, капітан поліції ОСОБА_1 вказав, що здійснювати виїзд того ж дня відмовляється.
93. Відповідно до Висновку службового розслідування ОСОБА_1 пояснив, що 08 липня 2024 року т. в. о. командира ППОП ГУНП в Харківській області підполковник поліції ОСОБА_2 довів йому наказ Управління від 08 липня 2024 № 61 о/с дск «Про відкликання та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командування ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
94. Зі слів капітана поліції ОСОБА_1 він не може виконати вказаний наказ, про що доповів при ознайомлені. Також останній у своєму пояснені зазначив, що при ознайомлені з наказом йому було поставлено запитання чи буде він виконувати даний наказ, на що ОСОБА_1 пояснив що не відмовляється від виконання даного наказу але він не володіє тактичними навичками ведення бою, облаштування позицій та злагодження. Вважає недостатнім кількість боєкомплекту у відряджені. Зі слів ОСОБА_1 йому було вказано, що злагодження та відповідне навчання поліцейські набудуть у відряджені. Також капітан поліції ОСОБА_1 в ході опитування пояснив, що 08 липня 2024 року у відрядження не поїхав.
95. Під час проведення службового розслідування до ППОП ГУНП в Харківській області за вх. № 605 від 10 липня 2024 року надійшов рапорт капітана поліції ОСОБА_1 з аналогічною інформацією, що викладена ним у власному ж пояснені.
96. Факт невиїзду 08 липня 2024 року старшим інспектором роти № 2 батальйону № 1 ППОП ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_1 у відрядження відповідно до наказу ГУНП від 08 липня 2024 року № 61 о/с дск підтверджується також поясненнями лейтенанта поліції ОСОБА_6 , до якого за видачею зброї, боєприпасів та спеціальних засобів особистого захисту капітан поліції ОСОБА_1 не звертався. Черговий чергової частини засвідчив факт відсутності ОСОБА_1 на інструктажі та залишення місця розташування полку капітаном поліції ОСОБА_1 вже після виїзду до відрядження.
97. У зв`язку з невиконанням наказу Управління від 08 липня 2024 року № 61 о/с дск старшим інспектором роти № 2 батальйону № 1 ППОП ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_1 , було сформовано резервний список поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області для виїзду у відрядження.
98. Отже, службовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_1 не виконав наказ від 08 липня 2024 року № 61 о/с дск. При цьому факт доведення вказаного наказу до відома позивача та його невиконання ОСОБА_1 не заперечує.
99. Таким чином, матеріалами службового розслідування підтверджено вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який полягає в порушенні службової дисципліни, невиконанні службових обов`язків поліцейського в період дії воєнного стану в Україні, в порушенні Присяги працівника поліції щодо невиконання наказу Управління від 08 липня 2024 року № 61 о/с дск.
100. Колегія суддів зазначає, що єдиним нормативно визначеним винятком із обов`язку виконання наказу є випадок віддання явно злочинного або явно незаконного наказу. У разі одержання наказу, що суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що зобов`язаний невідкладно в письмовій формі доповісти керівнику, який віддав (видав) наказ, та своєму безпосередньому керівникові, а в разі наполягання на його виконанні - письмово повідомити про це прямому керівнику (частина четверта статті 5 Дисциплінарного статуту).
101. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо.
102. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
103. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 01 квітня 2020 року у справі № 806/647/15, від 21 січня 2021 року у справі № 826/4681/18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 520/1578/2020, від 09 лютого 2022 року у справі № 160/12290/20 та ін.
104. Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 Дисциплінарного статуту обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення.
105. Із матеріалів службового розслідування вбачається, що під час проведення службового розслідування були встановлені обтяжуючі обставини відносно капітана поліції ОСОБА_1 , а саме: систематичне порушення субординації та правил поведінки поліцейського, діюче дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність.
106. Отже, установивши, що ОСОБА_1 як поліцейський, який склав Присягу на вірність Українському народові та сумлінність виконання службових обов`язків, на виконання Закону № 580-VIII та Дисциплінарного статуту, мав вживати всіх можливих заходів з метою виконання повноважень необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, проте фактично відмовився від виконання відповідного наказу ГУНП від 08 липня 2024 року № 61 о/с дск, не відбув у відрядження в оперативне підпорядкування командування ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ураховуючи також те, що позивач мав діюче дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність, відповідач правомірно прийняв наказ від 30 липня 2024 року № 737 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ППОП ГУНП в Харківській області» та від 08 серпня 2024 року № 358 о/с «По особовому складу».
107. Не є слушним посилання скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій, на те, що під час проведення службового розслідування відповідачем не досліджувалося питання того, що невиконання позивачем наказу від 08 липня 2024 року № 61 о/с дск обґрунтовані та цілком узгоджуються з приписами частини другої статті 5 Дисциплінарного статуту, з огляду на таке.
108. Так, відповідно до частини другої статті 5 Дисциплінарного статуту за відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
109. Таким чином, указана норма визначає активний обов`язок поліцейського негайно повідомити про неможливість виконання наказу. Разом із цим, це не є формальним правом на відмову від виконання обов`язків, а є механізмом оперативного реагування для забезпечення безперервності поліцейської діяльності.
110. Верховний Суд зауважує, що за змістом частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України, безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону. Крім того загальновідомим є факт, що в умовах воєнного стану дисципліна посилюється.
111. Отже, посилання скаржника на те, що він подав рапорт відповідно до частини другої статті 5 Дисциплінарного статуту не спростовує факту вчинення ним дисциплінарного проступку щодо невиконання наказу Управління від 08 липня 2024 року № 61 о/с дск. Натомість невиконання наказу про відрядження в умовах воєнного стану за відсутності об`єктивних, документально підтверджених перешкод (наприклад, стан здоров`я, що підтверджений медичним висновком), свідчить про свідоме ухилення від виконання службових обов`язків.
112. Необґрунтованим є також посилання скаржника щодо ігнорування відповідачем причин неможливості виконання ОСОБА_1 наказу керівництва про відрядження (в день видання наказу), оскільки суб`єктивна оцінка поліцейським доцільності або складності відрядження не є перешкодою у його виконанні та не може бути підставою для його невиконання, особливо, в умовах воєнного стану.
113. Матеріали справи не містять установлених судами обставин, які б підтверджували наявність у позивача медичних, правових або інших документально підтверджених обмежень, що унеможливлювали вибуття у відрядження 08 липня 2024 року. Про такі обставини не зазначає і сам позивач.
114. Посилання ж скаржника на недостатність загальновійськової, тактичної або іншої спеціальної підготовки не доводять об`єктивної неможливості виконати наказ про вибуття у відрядження у визначений строк. Водночас Верховний Суд зауважує, що вказані доводи могли б мати значення для організації подальшого виконання завдань у місці відрядження, оцінки службової підготовки особового складу та належної організації служби.
115. Щодо тверджень скаржника про помилковість посилання судів попередніх інстанцій на подання ним рапорту на звільнення, Верховний Суд зазначає, що вказана обставина є фактичною неточністю, яка не впливає на правильність вирішення спору по суті. Відповідно до положень КАС України, судове рішення не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, якщо воно є законним за своєю суттю. У цій справі визначальним фактором для кваліфікації проступку є не наявність чи відсутність рапорту на звільнення, а доведений факт порушення службової дисципліни, що полягає у свідомому невиконанні чинного наказу про відрядження в умовах воєнного стану за відсутності об`єктивних перешкод.
116. Отже, помилкове посилання судів попередніх інстанцій на те, що позивачем поданий рапорт на звільнення, не може бути підставою для скасування правильно прийнятих по суті судових рішень.
117. Решта наведених скаржником доводів фактично зводяться до переоцінки доказів та не спростовують висновків судів першої і апеляційної інстанції, а вказують на незгоду скаржника із правовою оцінкою, наданою судами обставинам цієї справи. Водночас до повноважень Верховного Суду не належить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, оскільки об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
118. Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, відтак підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не виявив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
119. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
120. Частиною першою статті 350 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
121. Оскільки оскаржувані судові рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а правових висновків судів першої та апеляційної інстанцій скаржник не спростував, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А. В. Жук

Судді М. В. Білак

С. А. Уханенко