ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року місто Київ.
Справа № 757/35088/20-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/26/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Желепи О.В.,
суддів: Поліщук Н.В, Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Печерської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року (у складі судді Литвинова І.В.)
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , законним представником якого є Печерська районна у місті Києві державна адміністрація третя особа: Печерський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і внести зміни до актового запису народження дитини, виданого Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, вказавши у графі батько « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України».
В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідач є біологічним батьком дитини, з яким позивач не перебувала у зареєстрованому шлюбі, але перебувала у відносинах з листопада 2015 року по червень 2016 року, від яких і народилася ОСОБА_3 . Батьком дитини за вказівкою позивача записано ОСОБА_1 , згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України.
Як стало відомо позивачеві після народження дитини, відповідач визнаний недієздатним та над ним встановлено опіку .
З огляду на недієздатність батька дитини, встановлену судом, позивач не має можливості встановити батьківство, шляхом подачі спільної заяви з батьком, а тому захищаючи інтереси своєї дитини, позивач звернулась з даним позовом до суду .
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року позов задоволено.
Визнано ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) батьком дитини ОСОБА_5 , народженої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Києві.
Внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 , виданого повторно 12 березня 2019 року Печерським районним в м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії НОМЕР_1 за актовим записом № 36, вказавши у графі «Батько»: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України».
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 20 серпня 2021 року ОСОБА_1 , законним представником якого є Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, подав апеляційну скаргу.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на висновку генотипоскопічного дослідження № 22712 від 03 липня 2019 року Медико-генетичного центру «Мама-папа», відповідно до якого ОСОБА_1 може бути біологічним батьком ОСОБА_5 з ймовірністю 99, 99997 %, за встановленими генетичними ознаками зразків букального епітелію. Відповідно до Акту відібрання зразка букального епітелію, який містить Висновок генотипоскопічного дослідження, відібрання проводилося 15.06.2019 в 11:25 лише за участю недієздатного ОСОБА_1 . 
Звертає увагу, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2010 року ОСОБА_1 визнано недієздатним. Законним представником відповідача гр. ОСОБА_1 є Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування. 
З огляду на вищевикладене, проведення генотипоскопічного дослідження над особою, яка офіційно визнана недієздатною, без залучення опікуна (органу опіки та піклування) є нікчемним.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 листопада 2021 року справу призначено судді-доповідачу Немировська О.В. , судді, які входять до складу колегії: Немировська О.В., Махлай Л.Д., Ящук Т.І.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року відкрито провадження по справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 травня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом сторін.
Розпорядженням №330/06.1-01/25 від 24 січня 2025 року у зв`язку з неможливістю суддею-доповідачем Немировською О.В. продовжувати розгляд судової справи №757/35088/20-ц (а/п №22-ц/824/34/2025) призначено повторний автоматизований розподіл указаної цивільної справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2024 року справу призначено головуючому судді Гаращенко Д.Р., склад колегії суддів: Гаращенко Д.Р. - головуючий суддя, Болотов Є.В., Євграфова Є.П.
Згідно з Розпорядженням керівника апарату суду від 21 травня 2025 року , справу №757/35088/20-ц (а/п №22-ц/824/34/2025) передано на повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з переведенням судді-доповідача Гаращенка Д.Р. переведено до складу судової палати з розгляду кримінальних справ. 
Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи №757/35088/20-ц (а/п №22-ц/824/34/2025) між суддями Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року справу призначено судді-доповідачу Желепі О.В. та визначено склад колегії суддів: Желепа О.В.- головуючий суддя, судді: Поліщук Н.В., Соколова В.В.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2025 року клопотання Печерської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах ОСОБА_1 про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи задоволено. Призначено по справі судову-медичну молекулярно-генетичну експертизу. Провадження в справі зупинено на час проведення експертизи.
23 березня 2026 року до Київського апеляційного суду повернуто ухвалу від 24 червня 2025 року без виконання.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 березня 2026 року провадження за позовом ОСОБА_2 поновлено. Призначено справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
У судовому засіданні 26 травня 2026 року представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги. Інші учасники справи у судове засіданні не з`явились, про судовий розгляд повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2010 року ОСОБА_1 визнаний недієздатним, встановлено над ним опіку і передано органу опіки та піклування Печерської районної у м. Києві державної адміністрації до призначення йому опікуна судом.
Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували.
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_3 .
Згідно листа Печерського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві, суд повідомлено, що в архіві відділу зберігається актовий запис про народження № 36 від 04.01.2017 року складений Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Державна реєстрація народження була проведена за заявою матері ОСОБА_7 відповідно до частини першої статі 135 Сімейного кодексу України.
12.03.2019 року до вказаного актового запису було внесено зміни на підставі заяви батьків ОСОБА_1 і ОСОБА_7 про визнання батьківства, а саме внесено відомості про ОСОБА_1 як батька дитини. Після внесення змін батькам дитини було видано повторно свідоцтво про народження дитини.
З огляду на те, що заява ОСОБА_1 до РАЦСу подавалась в 2019 році, а рішення про недієздатність останнього, яке не скасовано, ухвалено в 2010 році, суд встановив наявність права у матері дитини звертатись з позовом про визнання батьківства на підставі рішення суду в порядку ст. ст. 125, 128 СК України.
Відповідно до висновку генотипоскопічного дослідження № 22712 від 03 липня 2019 року Медико-генетичного центру «Мама-папа», відповідач ОСОБА_1 може бути біологічним батьком ОСОБА_9 з ймовірністю 99, 99997 %, за встановленими генетичними ознаками зразків букального епітелію.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав доведеним біологічне батьківство та наявність підстав для задоволення позову матері про визнання батьківства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.
Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення.
Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 Сімейного кодексу України, батьківство дитини може бути визнане за рішенням суду в порядку позовного провадження в цивільному судочинстві. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 645/1098/18 (провадження № 61-759св21)).
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів.
Передумовою звернення до суду в таких справах як дана є кровне споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною.
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18, від 11 січня 2023 року у справі № 504/4181/17.
Таким чином для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення ЄСПЛ у справі «Kalacheva v. russianfederation» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 29 квітня 2019 року у справі «Міфсуд проти Мальти» («Mifsud v. Malta», заява № 62257/15) зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод, наявний (у той час - на початку 2000-х і донині) для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).
Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Відповідно до висновку генотипоскопічного дослідження № 22712 від 03 липня 2019 року Медико-генетичного центру «Мама-папа», наданого позивачем ОСОБА_7 до суду разом з позовною заявою, відповідач ОСОБА_1 може бути біологічним батьком ОСОБА_9 з ймовірністю 99, 99997 %, за встановленими генетичними ознаками зразків букального епітелію.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, як законний представник ОСОБА_1 , оскаржували належність висновку, обґрунтовуючи це тим, що адміністрація, як законний представник, не були залучені до відібрання зразків.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 грудня 2023 року клопотання ОСОБА_7 задоволено. Призначено по справі судово-медичну генетичну експертизу методом ДНК-аналізу, на вирішення якої поставлено питання: - чи є ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Проведення експертизи доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 лютого 2024 року поновлено провадження.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року доручено лаборанту Київської міської психоневрологічної лікарні №3 відібрати зразки крові у ОСОБА_1 (народився: ІНФОРМАЦІЯ_5 ) в упаковці, яка забезпечує їх збереження та засвідчені особою, яка їх відібрала, та направити зразки до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи для проведення судово-медичної генетичної експертизи методом ДНК-аналізу відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року з посиланням в листуванні на зазначену ухвалу, про що повідомити Київський апеляційний суд. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено.
Листом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи (далі Бюро) від 13.09.2024 року повідомлено суд, що 8 березня 2024 року у ОСОБА_7 та ОСОБА_11 були відібрані зразки крові для подальшого проведення експертизи. Зразок крові ОСОБА_1 станом на 12.09.2024 року установою не отриманий (том 1, а.с. 245-246).
В подальшому Бюро листом від 06.12.2024 року у зв`язку з тим, що станом на 05.12.2024 року зразок крові ОСОБА_1 не наданий установі для проведення судово-медичної експертизи генетичної ідентифікації, ухвалу повернуто суду без виконання.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року поновлено провадження.
Розпорядженням №330/06.1-01/25 від 24 січня 2025 року у зв`язку з неможливістю суддею-доповідачем Немировською О.В. продовжувати розгляд судової справи №757/35088/20-ц (а/п №22-ц/824/34/2025) призначено повторний автоматизований розподіл указаної цивільної справи.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2024 року справу призначено головуючому судді Гаращенко Д.Р., склад колегії суддів: Гаращенко Д.Р. - головуючий суддя, Болотов Є.В., Євграфова Є.П.
Згідно з Розпорядженням керівника апарату суду від 21 травня 2025 року , справу №757/35088/20-ц (а/п №22-ц/824/34/2025) передано на повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з переведенням судді-доповідача Гаращенка Д.Р. переведено до складу судової палати з розгляду кримінальних справ. 
Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи №757/35088/20-ц (а/п №22-ц/824/34/2025) між суддями Київського апеляційного суду від 21 травня 2025 року справу призначено судді-доповідачу Желепі О.В. та визначено склад колегії суддів: Желепа О.В.- головуючий суддя, судді: Поліщук Н.В., Соколова В.В.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2025 року клопотання Печерської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах ОСОБА_1 про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи задоволено. Призначено по справі судову-медичну молекулярно-генетичну експертизу. Провадження в справі зупинено на час проведення експертизи.
Дану ухвалу було надіслано Печерській районній в м. Києві державнійадміністрації, як Органу опіки та піклування та законному представникуОСОБА_1 (далі Орган) , яка отримана ними у системі «Електронний суд» та на електронну пошту 2 липня 2025 року.
Надалі згідно листа Бюро від 5 серпня 2025 року № 100-367/1452 відбір зразків крові передбачалось 22 серпня 2025 року (том 2, а.с. 88). Печерська районна в м. Києві державна адміністрація виконавчого органу Київської міської ради (Київської МДП) повідомлялась про необхідність забезпечення відібрання зразків крові ОСОБА_1 шляхом направлення ухвали Київського апеляційного суду від 24 червня 2025 року та листа ДСУ «Київське міське бюро судово-медичної експертизи». Згідно звітів, даний лист доставлено до електронного кабінету Органу опіки та підтверджено про його отримання на електронну пошту 14 серпня 2025 року.
Від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи на запит суду надійшла відповідь, в якій Бюро повідомило, що 22 серпня 2025 року у ОСОБА_7 та ОСОБА_5 були відібрані зразки крові для подальшого проведення судово-медичної експертизи. Зразок крові ОСОБА_1 установою не отримано (том 2, а.с. 112).
На запит Київського апеляційного суду надано відповідь вх № 8121 Печерської районної в м. Києві державної адміністрації , яким повідомлено, що Орган опіки та піклування позбавлений можливості в наданні експертній установі зразків крові для проведення судово-медичної експертизи в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 з 7 серпня 2025 року знаходиться на примусових заходах медичного характеру в Рівненській філії «Спеціального закладу з надання психіатричної допомоги» державної установи «Інституту судової психіатрії міністерства охорони здоров`я України» (том 2, а.с. 129).
Листом суду від 10.02.2026 року звернуто увагу, що до даної відповіді Органом опіки не було повідомлено а ні бюро, а ні суд про переведення ОСОБА_1 в Рівненській філії «Спеціального закладу з надання психіатричної допомоги». З огляду на зазначене, Київський апеляційний суд просив Печерську районну в м. Києві державну адміністрацію, як Орган опіки та піклування та законного представника ОСОБА_1 , сприяти виконанню ухвали Київського апеляційного суду від 24 червня 2025 року та забезпечити відібрання біологічних зразків у ОСОБА_1 (народився: ІНФОРМАЦІЯ_5 ) в упаковці, яка забезпечує їх збереження або надати дозвіл, як законного представника, на проведення такої процедури у Рівненській філії «Спеціального закладу з надання психіатричної допомоги» державної установи «Інституту судової психіатрії міністерства охорони здоров`я України» (том 2, а.с. 139).
Печерська районна в м. Києві державна адміністрація надала відповідь, якою повідомила, що: «для захисту в суді прав, свобод та інтересів недієздатного ОСОБА_1 , як його законного представника визначено ОСОБА_12 - головного спеціаліста сектору з питань опіки та піклування управління соціальної та ветеранської політики Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. За інформацією КНП «Клінічний заклад з надання психіатричної допомоги «Психіатрія» ОСОБА_1 з 14.09.2022 перебував на лікуванні у відділенні примусового лікування суворого режиму нагляду. 3 07.08.2025 ОСОБА_1 знаходиться на примусових заходах медичного характеру в Рівненській філії «Спеціального закладу з надання психіатричної допомоги» державної установи «Інституту судової психіатрії міністерства охорони здоров`я України» за адресою: вул. Миру, 36-A, с. Орлівка, Сарненський район, Рівненська область.
Про переведення ОСОБА_1 для подальшого знаходження на примусових заходах медичного характеру до Рівненської філії орган опіки та піклування належним чином не було повідомлено.
Відібрання зразків крові ОСОБА_1 має відбуватися обов`язково в присутності його законного представника ОСОБА_12 .
Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 знаходиться на примусових заходах медичного характеру в Рівненській філії та відсутністю бюджетних асигнувань, передбачених на відрядження його законному представнику, орган опіки та піклування позбавлений можливості в відібранні зразків крові ОСОБА_1 для проведення судово-медичної експертизи.»
Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо провести експертизу для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту, для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 686/3582/16-ц.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Національні органи влади, дозволяючи або відхиляючи позов про встановлення батьківства, користуються дискреційними повноваженнями, спрямованими на захист найкращих інтересів дитини та збалансування інтересів як дитини, так і передбачуваного біологічного батька, що не суперечить гарантіям, які містяться у статті 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Krisztian Barnabas Toth v. Hungary», № 48494/06, 12 лютого 2013 року, § 33).
Окрім того, повага до приватного життя вимагає, щоб кожна людина мала змогу встановити подробиці свого особистого походження, а право особи на таку інформацію має важливе значення в контексті впливу на його чи її особистість, які визначають розвиток людини. Таке встановлення передбачає отримання інформації, необхідної для розкриття істини щодо важливих аспектів особистого походження, як-от особистість батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Келін та інші проти Румунії» (Calin and Others v. Romania), № 25057/11).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 міститься висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд враховує наданий позивачем висновок генотипоскопічного дослідження, згідно якого відповідач ОСОБА_1 може бути біологічним батьком ОСОБА_9 з ймовірністю 99, 99997 %, за встановленими генетичними ознаками зразків букального епітелію.
Представником відповідача не оспорюється, що таке дослідження проводилось за зразками ОСОБА_1 , які відбирались медичною сестрою ОСОБА_13 в АДРЕСА_1 , при цьому здійснювалась фотозйомка осіб, та зразки поміщені у паперові конверти, в скарзі зазначалось лише про відібрання зразків без присутності законного представника.
З вищенаведеного вбачається, що законний представник відповідача ухилився від проведення судової експертизи, призначеної за ухвалою 26.12.2023 року, так як не вчиняв відповідні дії для забезпечення відібрання зразків ОСОБА_1 , також ухилився від проведення експертизи призначеної повторно за ухвалою 24.06.2025 року, незважаючи на те, що представник Органу опіки брав участь у судовому засіданні при проголошенні ухвали, отримав копію ухвали 02.07.2025 року та був достеменно обізнаний про проведення відібрання зразків крові 22.08.2025 року. Однак Органом опіки про переведення ОСОБА_1 до іншої Філії у Рівненській області було повідомлено суд лише у січні 2026 року після запиту Київського апеляційного суду та про попередження можливого застосування наслідків ст. 109 ЦПК України. Колегія суддів критично оцінює посилання Органу про їхнє неналежне повідомлення про переведення ОСОБА_1 між державними установами, оскільки це означає, що таке переведення відбулось без правової участі законного представника недієздатної особи, про що доказів суду не надано, як і не надано доказів дійсної дати повідомлення Органу про переведення ОСОБА_1 . 
Крім того апеляційний суд звертає увагу, що, у разі дійсності, такі обставини передбачають те, що Орган опіки після повідомлення його про призначення процедури відібрання зразків на 22.08.2025 року навіть і не намагався забезпечити проведення такої процедури з ОСОБА_1 та його визначеним законним представником, адже такі дії б призвели до обізнаності Органу про переведення ОСОБА_1 до філії у Рівненській області.
Системне та неодноразове ухилення законного представника від забезпечення проведення відібрання біологічних зразків ОСОБА_1 , так як встановити ступінь спорідненості між батьком і дитиною можливо за біологічним матеріалом лише батька і дитини, свідчить про небажання Органу опіки отримати висновок судової експертизи щодо походження дитини та спростувати доводи позивача про батьківство ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_5 .
При цьому колегія суддів вказує, що судом апеляційної інстанцій двічі призначалась судова експертиза та було вжито всіх належних процесуальних заходів з метою проведення судово-генетичної експертизи та забезпечення участі відповідача у її проведенні, однак законний представник відповідача не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали забезпечити явку ОСОБА_1 до експертної установи для забору відповідних зразків біологічних матеріалів батька і дитини або неможливості надання відповідних зразків для біологічного матеріалу експерту без з`явлення в експертну установу, про можливість чого суд повідомляв учасників справи. Крім того, апеляційний суд враховує, що апеляційний перегляд даної справи триває більше трьох років, разом з тим законним представником ОСОБА_1 не вживались жодні дії для проведення молекулярно-генетичного дослідження з залученням будь-яких медичних установ та спеціалістів, що проводять генетичні дослідження та матері дитини, яка постійно надає зразки дитини та свої для проведення молекулярно- генетичних досліджень , тобто своєю поведінкою доводить готовність на встановлення дійсних обставин та підтвердження біологічного батьківства.
З огляду на те, що судом встановлено ухилення від проведення експертизи саме сторони відповідача, за ініціативою якого така експертиза призначалась, та враховуючи, що генетичне дослідження, що надавалось позивачем проведено за зразками ОСОБА_1 , що не спростовано відповідачем, колегія суддів керуючись ст. 109 ЦПК України вважає доведеним обставину, з метою встановлення якої призначалась судова експертиза, а саме факт біологічного батьківства. 
Колегія суддів також враховує Наказ про постановку на первинний облік малолітньої ОСОБА_5 від 17.04.2025 року, де підставою зазначено, зокрема те, що дитина залишилася без батьківського піклування у зв`язку з рішенням про визнання батька ОСОБА_1 недієздатним . 
Відтак апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо неповнолітньої ОСОБА_3 21 грудня 2016 року
Колегія суддів, встановила, що районним судом вірно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень процесуальних норм, які стали наслідком ухвалення незаконного та помилкового рішення суду, а тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Печерської районної в місті Києві державної адміністрації в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 11 червня 2026 року. 

Головуючий О.В. Желепа 

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова