Дата документу 28.05.2026	Справа № 464/1699/25	
 	Провадження № 2/554/333/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2026 року м. Полтава
Шевченківський районний суд міста Полтави в складі:
головуючого судді -Материнко М.О.
за участю секретаря судового засідання -Єфименко І.С., 
за участю позивача – ОСОБА_1 ( в режимі відеоконференції),
представника позивача – адвоката Грецьких Є.О.( в режимі відеоконференції),
відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини, визначення місця проживання дитини
В С Т А Н О В И В:
До Сихівського районного суду міста Львова із позовною заявою звернувся  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа Львівська міська рада відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини, визначення місця проживання дитини.
Ухвалою Сихівського районного суду міста Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа Львівської міської ради відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини, визначення місця проживання дитини передано до Октябрського районного суду м. Полтави за підсудністю.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 14.05.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 16.09.2025 року визнано явку в судові засідання обов`язковою.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 27.11.2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 28.01.2026 року суд ухвалив: повернутися на стадію підготовчого провадження у цивільній справі № 464/1699/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересованої особи Львівської міської ради відділу «Служба у справах дітей» Сихівського району про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини, визначення місця проживання дитини.
Виключити з числа третьої особи відділ «Служба у справах дітей» Сихівського району Львівської міської ради.
Залучити як третю особу Сихівську районну адмінімістрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування. 
Витребувати з Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування письмовий висновок щодо розв`язання даного спору.
Відкласти підготовче судове засідання на 10 год. 00 хв. 19 лютого 2026 року.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 07.04.2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 ( в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити.

Представник позивача – адвокат Грецьких Є.О.( в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог не заперечувала.
Судом встановлено наступне.
02 грудня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління Міністерства юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис № 1729.
Від указаного шлюбу сторони мають спільну дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що підтверджується свідоцтвом про народження серії: НОМЕР_1 .
В матеріалах справи мається нотарільно посвідчена заява ОСОБА_2 , про те, що відповідачка не приймає участі у вихованні доньки ОСОБА_3 та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дитини.
Відповідно до судового наказу від 16.09.2024 року по справі №554/6313/24 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини від заробітку від боржника, але не менше 50% відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви, а саме з 14.06.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням відділу «Служби у справах дітей» Сихівського району від 19.02.2025 року встановлено та визначено місце проживання дитини з батьком та підтверджено актом обстеження умов проживання.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на день винесення рішення має вік 15 років.
Сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 Сімейного кодексу України (далі - СК) "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини;
Матеріали справи свідчать, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком, що сторонами не заперечується, однак вказана обставина жодним чином не підтверджує факт ухилення матері від участі у вихованні дитини;
Верховний Суд наголошує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Конституції України).
Регулювання сімейних відносин здійснюється СК з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статі 2 СК).
Верховний Суд підкреслює, що стаття 160 СК закріплює право батьків на визначення місця проживання дитини, що може бути реалізовано за згодою батьків.
В свою чергу статтею 161 СК врегульовує особливості вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, що відбувається у випадку,якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Такий спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Також Верховний Суд звертає увагу на те, що в умовах війни при вирішенні сімейних спорів поширеним є заявлення вимог про встановлення факту самостійного виховання дитини, що в переважній частині випадків пов`язано із питаннями мобілізації. 
Заявляючи вимогу про встановлення факту самостійного виховання доньки позивач послався на те, що постала необхідність юридичної фіксації цього факту, з метою необхідності оформлення документів для соціальної допомоги на дитину, яку виховує лише один із батьків, та щоб дитина не залишися сама.

Сам факт проживання дитини з батьком не підтверджує факту самостійного виховання ним дитини, на що звертає увагу в своїй практиці Верховний Суд (див. пункт 58 постанови Верховного Суду від 13 листопада 2025 року у справі № 592/20023/23).
Далі цей суд підкреслює, що відповідно до статті 15 СК сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
У частині четвертій статті 15 СК визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК).
Оскільки в СК чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Частиною першою статті 152 СК встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Сам факт проживання дитини з батьком не підтверджує факту самостійного виховання ним дитини.
У нотарільно посвідченій заяві ОСОБА_2 зазначено про те, що відповідачка не приймає участі у вихованні доньки ОСОБА_3 та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за яким мати дитини – ОСОБА_2 має право брати участь у вихованні дитини, що підтверджує факт вирішення питання виховання дитини батьками спільно.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Проте встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду від 06 червня 2024 року у справі № 361/978/22).

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково (пункт 45 постанови Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 760/27983/19).
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Цей суд повторює, що стаття 160 СК закріплює право батьків на визначення місця проживання дитини, що може бути реалізовано за згодою батьків. В свою чергу статтею 161 СК врегульовує особливості вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, що відбувається у випадку якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Такий спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (див. пункти 40-41).
У цій справі встановлено, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з батьком.
При цьому, під час розгляду справи в судовому засіданні мати не заперечувала щодо визначення місця проживання доньки разом із батьком.
Спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина фактично проживала на підставі спільної домовленості із матір`ю. Мати дитини не вимагала і не вимагає зміни місця проживання дочки.
Позивач не довів, що на час звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом із ним, порушені його права.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має вік 15 років.Якщо дитина досягла віку та рівня розвитку, що дозволяє їй формулювати власну позицію, її думка має бути обов`язково врахована. При цьому після досягнення 14 років дитина має право самостійно визначати своє місце проживання, і це право не може бути замінене рішенням суду чи волею батька. 
На підставі вищевикладеного, в позові необхідно відмовити в повному обсязі. 
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 293-294, 315 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини, визначення місця проживання дитини - відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Полтавської області як суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 08.06.2026 року.
Суддя Материнко М.О.