ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року Справа № 915/1595/24(915/1694/25) 
м. Миколаїв
Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Давченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Дюльгер І.М., 
за участю сторін: 
від позивача – представник позивача не з`явився,
від відповідача – представник відповідача не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/1595/24(915/1694/25)
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АКТИВПОСТАЧ» 
про визнання недійсним правочину та стягнення грошових коштів

у межах справи 915/1595/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» (код ЄДРПОУ 44624943)
ліквідатор: арбітражний керуючий Пирожок Євгеній Віталійович (адреса: а/с 163, м. Київ-1, 01001)
в с т а н о в и в:
У провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа 915/1595/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ», код ЄДРПОУ 44624943) (далі – ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ»).
Постановою Господарського суду Миколаївської області від 07.07.2025 у справі №915/1595/24 було припинено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» (код ЄДРПОУ 44624943); визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ»; відкрито ліквідаційну процедуру Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ»; призначено ліквідатором банкрута - Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» (код ЄДРПОУ 44624943) арбітражного керуючого Пирожка Євгенія Віталійовича (свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1722 від 20.03.2015 (адреса: а/с 163, м. Київ-1, 01001).
В межах указаної справи про банкрутство Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» подано позовну заяву від 23.11.2025 (вх. 12086/25 від 24.11.2025) до Товариства з обмеженою відповідальністю «АКТИВПОСТАЧ» (далі – ТОВ «АКТИВПОСТАЧ») про визнання недійсним правочину та стягнення коштів, у якій викладено наступні вимоги:
«1. Відкрити провадження у справі за вказаним позовом та призначити її розгляд за правилами загального позовного провадження (мотивування клопотання про розгляд за правилами загального позовного провадження наведено у тексті позовної заяви).
2. Витребувати у Відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «АКТИВПОСТАЧ» (код ЄДРПОУ 44604089), належним чином засвідчену копію Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 29/11/24-1 від 29.11.2024 року (мотивування клопотання про витребування вказаного договору наведено у тексті позовної заяви).
3. Визнати недійсним Договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 29/11/24-1 від 29.11.2024 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКТИВПОСТАЧ».
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АКТИВПОСТАЧ» (код ЄДРПОУ 44604089) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» (код ЄДРПОУ 44624943) грошові кошти у розмірі 610 393,67 грн, перераховані на виконання недійсного правочину з урахуванням 3 % річних та індексації суми перерахування.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АКТИВПОСТАЧ» (код ЄДРПОУ 44604089) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» (код ЄДРПОУ 44624943) судові витрати у даній справі».
В обґрунтування позову вказує, що на виконання умов Договору боржник перерахував на рахунок відповідача грошові кошти на загальну суму 564 000,00 грн за Договором № 29/11/24-1 від 29.11.2024 року вже після строку настання виконання зобов`язань, а саме 29.11.2024– 325 000,00 грн (платіжна інструкція № 410 від 29.11.2024 року з призначенням платежу «Надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг Договора № 29/11/24-1 від 29.11.2024 року. Без ПДВ»); 26.12.2024 – 1 000,00 грн (платіжна інструкція № 418 від 26.12.2024 з призначенням платежу «Надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг Договора № 29/11/24-1 від 29.11.2024 року. Без ПДВ»); 11.01.2025 – 238 000,00 грн (платіжна інструкція № 419 від 11.01.2025 року з призначенням платежу «Надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг Договора № 29/11/24-1 від 29.11.2024 року. Без ПДВ»). 
Зазначає, що сума вимог кредиторів (ініціюючого кредитора), перед якими строк виконання зобов`язань виник раніше проведеної оплати, була вище суми вимог перерахованих за договором № 29/11/24-1 від 29.11.2024 року (697 476,34 грн є більшою за 564 000,00 грн). Отже, вказує, що на день укладення оспорюваного Договору (29.11.2024) та здійснення першого платежу, у боржника вже існувала невиконана грошова заборгованість перед ініціюючим кредитором, ТОВ «ЕКСПРЕС ТЕХБУД», у розмірі 697 476,34 грн. Замість спрямування коштів на погашення існуючого боргу, боржник уклав оспорюваний Договір, за яким безкоштовно передав значні фінансові ресурси пов`язаній компанії. Більше того, звертає увагу на те, що два з трьох платежів на загальну суму 239 000,00 грн були здійснені після 20.12.2024 – дати подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, тобто в період, коли керівництво боржника було достеменно обізнане про свою неплатоспроможність та про ризик банкрутства. Зазначені дії є класичним прикладом фраудаторного правочину, метою якого було виведення активів на шкоду інтересам кредиторів.
Також, за ствердженнями позивача, про заінтересованість відповідача (ТОВ «АКТИВПОСТАЧ») по відношенню до боржника, свідчить низка фактів, встановлених Рішенням АМКУ від 22.08.2024 №289-р: бенефіціарний власник боржника, ОСОБА_1 , був працевлаштований у ТОВ «АКТИВПОСТАЧ»; боржник та ТОВ «АКТИВПОСТАЧ» використовували одну й ту саму електронну адресу (aktivpostach@ukr.net) для подання податкової звітності, що свідчить про спільне ведення господарської діяльності; директор боржника, ОСОБА_2 , був залучений як водій до виконання робіт пов`язаною компанією ТОВ «АВЕСТ БУД» за договором, укладеним за результатами торгів, де боржник був його формальним конкурентом; боржник та ТОВ «АВЕСТ БУД» здійснювали управління своїми банківськими рахунками з однієї і тієї ж статичної ІР-адреси НОМЕР_1 , яка була виділена саме боржнику. Вказує, що усі наведені факти були встановлені та детально також описані у рішенні господарського суду міста Києва від 13 лютого 2025 року у справі № 910/13016/24 за позовом ТОВ «Автодорбудпостач» до АМК України про скасування рішення.
Наразі позивач вказує, що ці факти у сукупності доводять, що ТОВ «АКТИВПОСТАЧ» є заінтересованою особою стосовно боржника. Укладення з такою особою договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги є правочином, що завдав прямої шкоди кредиторам боржника, оскільки ліквідаційна маса була зменшена на 564 000,00 грн без будь-якої економічної вигоди для боржника.
Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 24.11.2025 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1694/25 та на підставі ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено головуючим у справі суддю Давченко Т.М., у провадженні якої перебуває справа 915/1595/24 про банкрутство позивача.
Ухвалою суду від 01.12.2025 прийнято позовну заяву ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» до розгляду в межах провадження у справі № 915/1595/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» (ідентифікаційний код 44624943) та присвоєно справі номер 915/1595/24(915/1694/25); відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 16 грудня 2025 року. 
Також вказаною ухвалою витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «АКТИВПОСТАЧ» (код ЄДРПОУ 44604089) належним чином засвідчену копію Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 29/11/24-1 від 29.11.2024, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКТИВПОСТАЧ» та встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «АКТИВПОСТАЧ» строк для подання витребуваних судом документів - 10 днів з дня отримання цієї ухвали.
02.12.2025 до суду від представника позивача Подреза О.О. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, яка ухвалою суду від 03.12.2025 задоволена.
Ухвалою суду від 16.12.2025, занесеною до протоколу судового засідання, повідомлено учасників справи про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання у справі на 26 січня 2026 року. Також судом постановлено: позивачу завчасно до судового засідання (не пізніше, ніж за 3 дні) надати обґрунтовані письмові пояснення щодо визначення початку строку прострочення виконання зобов`язань за спірним договором; відповідачу виконати вимоги суду, викладені в ухвалі від 01.12.2025.
18.12.2025 до суду від представника позивача Подреза О.О. надійшли письмові пояснення у справі від 17.12.2025, в яких зазначає наступне.
Позивач вказує, що в позовній заяві визначення початку строку прострочення виконання зобов`язань провадиться не за спірним договором, а за договором про надання послуг № 10/01/2024-1 від 10.01.2024, за яким у ініціюючого кредитора (ТОВ"ЕКСПРЕС ТЕХБУД" виникло право вимоги до боржника, яке в свою чергу визнано судом у цьому банкрутному провадженні. 
Зважаючи на те, що боржником здійснено не повну оплату за надані послуги за Договором № 10/01/2024-1 від 10.01.2024, у останнього виникла заборгованість у сумі 697476,34 грн перед ТОВ «ЕКСПРЕС ТЕХБУД», кінцевий строк виконання зобов`язань за Договором № 10/01/2024-1 від 10.01.2024 (п. 4.1 договору) склав 10 серпня 2024 року. Позивач зазначає, що кінцевий остаточний строк виконання зобов`язань боржника перед ініціюючим кредитором (ТОВ «ЕКСПРЕС ТЕХБУД») він обраховує після спливу сорокаденного терміну після підписання останнього акту виконаних робіт - № 1870 від 30.06.2024 про перевезення 622,74 т. на суму 127 038,96 грн (тобто 40 днів після 30.06.2024). Боржник перерахував на рахунок відповідача грошові кошти на загальну суму 564 000,00 грн за договором № 29/11/24-1 від 29.11.2024 вже після строку настання виконання зобов`язань Боржника перед ТОВ «ЕКСПРЕС ТЕХБУД». На день укладення оспорюваного Договору № 29/11/24-1 від 29.11.2024 року (29.11.2024) та здійснення першого платежу за вказаним договором, у боржника вже існувала невиконана грошова заборгованість перед ініціюючим кредитором (ТОВ «ЕКСПРЕС ТЕХБУД») у розмірі 697476,34 грн. 
Виходячи з зазначеного позивач вважає, що у такому випадку повинна застосовуватися норма частини 1 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, за якою господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав (крім іншого): боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна.
Ухвалою суду від 26.01.2026, занесеною до протоколу судового засідання, повідомлено учасників справи про відкладення підготовчого засідання на 23.02.2026.
Ухвалою суду від 23.02.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 березня 2026 року.
Ухвалою суду від 24.03.2026, занесеною до протоколу судового засідання, повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 21 квітня 2026 року.
У судове засідання 21.04.2026 представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення ухвали суду від 24.03.2026 та всіх попередніх ухвал до електронного кабінету сторін через підсистему Електронний суд.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.
Виходячи з вищевикладених положень ГПК України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень відповідача, суд вважає, що відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, що наділяє суд правом розглядати справу без його участі.
На думку суду, процесуальна поведінка відповідача при розгляді даної справи в суді свідчить про відсутність реальної зацікавленості у вирішенні даного спору у встановлений процесуальним законом строк та відповідно до положень ст. 2 ГПК України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
З огляду на ненадання відповідачем відзиву, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Разом з тим, з урахуванням положень ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.
У судовому засіданні 21.04.2026 судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.
Статтею 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Відповідно до ст. 7 КУзПБ, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.
Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Частиною 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.01.2021 року у справі № 910/17743/18, Суд зауважив, що розглядаючи позов в межах справи про банкрутство, суд в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, в тому рахунку і тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №911/2548/18).
Як встановлено судом, 29.11.2024 між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» (надавач) та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «АКТИВПОСТАЧ» (отримувач) було укладено договір № 29/11/24-1 від 29.11.2024 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги. 
На виконання умов вказаного договору позивач у справі - ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» перерахував на рахунок відповідача грошові кошти на загальну суму 564000,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» (а.с. 38), згідно якої: 
- 29.11.2024 на рахунок ТОВ «АКТИВПОСТАЧ» позивачем у справі перераховано 325000,00 грн (платіжна інструкція № 410 від 29.11.2024 - з призначенням платежу «надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг Договора № 29/11/24-1 від 29.11.2024 року. Без ПДВ»); 
- 26.12.2024 – 1000,00 грн (платіжна інструкція № 418 від 26.12.2024 з призначенням платежу «надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг Договора № 29/11/24-1 від 29.11.2024 року. Без ПДВ»);
- 11.01.2025 – 238000,00 грн (платіжна інструкція № 419 від 11.01.2025 з призначенням платежу «надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг Договора № 29/11/24-1 від 29.11.2024 року. Без ПДВ»).
За твердженнями позивача, сума вимог кредиторів (ініціюючого кредитора - ТОВ «ЕКСПРЕС ТЕХБУД»), перед якими строк виконання зобов`язань виник раніше проведеної оплати, була вище суми вимог перерахованих за договором від 29.11.2024. На день укладення спірного договору від 29.11.2024 та здійснення першого платежу, у боржника вже існувала невиконана грошова заборгованість перед ініціюючим кредитором (ТОВ «ЕКСПРЕС ТЕХБУД») у розмірі 696476,34 грн. Замість спрямування коштів на погашення існуючого боргу, боржник уклав оспорюваний договір від 29.11.2024, за яким безкоштовно передав значні фінансові ресурси пов`язаній компанії. Більше того, вказує, що два з трьох платежів на загальну суму 239000,00 грн були здійснені після 20.12.2024 – дати подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, тобто в період, коли керівництво боржника було достеменно обізнане про свою неплатоспроможність та про ризик банкрутства. 
Також за твердженнями позивача, укладення із заінтересованою стосовно боржника особою - ТОВ «АКТИВПОСТАЧ», договору є правочином, що завдав прямої шкоди кредиторам боржника, оскільки ліквідаційна маса була зменшена на 564000,00 грн без будь-якої економічної вигоди для боржника.
Позивач вказує, що про заінтересованість відповідача (ТОВ «АКТИВПОСТАЧ») по відношенню до боржника, свідчить низка фактів, встановлених Рішенням АМКУ від 22.08.2024 №289-р: бенефіціарний власник боржника, ОСОБА_1 , був працевлаштований у ТОВ «АКТИВПОСТАЧ»; боржник та ТОВ «АКТИВПОСТАЧ» використовували одну й ту саму електронну адресу (aktivpostach@ukr.net) для подання податкової звітності, що свідчить про спільне ведення господарської діяльності; директор боржника, ОСОБА_2 , був залучений як водій до виконання робіт пов`язаною компанією ТОВ «АВЕСТ БУД» за договором, укладеним за результатами торгів, де боржник був його формальним конкурентом; боржник та ТОВ «АВЕСТ БУД» здійснювали управління своїми банківськими рахунками з однієї і тієї ж статичної ІР-адреси НОМЕР_1 , яка була виділена саме боржнику. Усі наведені факти були встановлені у рішенні господарського суду міста Києва від 13 лютого 2025 року у справі № 910/13016/24 за позовом ТОВ «Автодорбудпостач» до АМК України про скасування рішення.
З матеріалів справи вбачається, що 14.08.2025 позивачем на адресу ТОВ «АКТИВПОСТАЧ» було направлено вимогу № 1595/13/08/25-4 від 13.08.2025 щодо надання документів, за якою позивач в особі арбітражного керуючого Пирожка Є.В. просив надати йому належним чином завірені копії, що стосуються господарських операцій між ТОВ «Автодорбудпостач» та ТОВ «АКТИВПОСТАЧ», а саме: договору № 29/11/24-1 від 29.11.2024 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги та всіх додаткових угод, актів, графіків погашення та будь-яких інших документів, що стосуються його виконання; договору № 25/01-23 від 25.01.2023 про надання послуг вантажних перевезень та всіх додаткових угод до нього; усіх Актів наданих послуг/виконаних робіт, що були складені в рамках договору № 25/01-23 від 25.01.2023; усіх Рахунків-фактур (інвойсів), виставлених за договором № 25/01-23 від 25.01.2023; усіх платіжних інструкцій (платіжних доручень), що підтверджують будь-які платежі, здійснені як від ТОВ "АКТИВПОСТАЧ" на адресу ТОВ "АВТОДОРБУДПОСТАЧ", так і від ТОВ "АВТОДОРБУДПОСТАЧ" на адресу ТОВ "АКТИВПОСТАЧ" за період з початку взаємовідносин по поточний дат; Актів звірки взаєморозрахунків між ТОВ "АВТОДОРБУДПОСТАЧ" та ТОВ "АКТИВПОСТАЧ" за весь період співпраці; будь-яких інших документів (листування, додаткових угод тощо), що стосуються виконання вищезазначених договорів та взаєморозрахунків між сторонами. 
Як вказує позивач, на зазначену вимогу відповідач жодним чином не відреагував та не надав документів, а саме договору № 29/11/24-1 від 29.11.2024 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги та всіх додаткових угод, актів, графіків погашення та будь-яких інших документів, що стосуються його виконання, платіжних інструкцій (платіжних доручень), що підтверджують будь-які платежі, здійснені як від ТОВ "АКТИВПОСТАЧ" на адресу ТОВ "АВТОДОРБУДПОСТАЧ", так і від ТОВ "АВТОДОРБУДПОСТАЧ" на адресу ТОВ "АКТИВПОСТАЧ" за період з початку взаємовідносин на поточну дату; актів звірки взаєморозрахунків між ТОВ "АВТОДОРБУДПОСТАЧ" та ТОВ "АКТИВПОСТАЧ" за весь період співпраці; документів (листування, додаткових угод тощо), що стосуються виконання вищезазначених договорів та взаєморозрахунків між сторонами.
Також 14.08.2025 позивачем на адресу ТОВ "АКТИВПОСТАЧ" було направлено претензію № 1595/13/08/25-3 від 13.08.2025 про повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги.
Позивач, обґрунтовуючи даний позов, посилається на недійсність договору № 29/11/24-1 від 29.11.2024 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги та наявність у цьому договорі ознак фраудаторного правочину.
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.
Предметом даного позову виступає немайнова вимога про визнання недійсним договору про надання поворотної безвідсоткової допомоги від 29.11.2024, укладеного між ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» та ТОВ «АКТИВПОСТАЧ» та майнова вимога про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 610393,67 грн, перерахованих на виконання недійсного правочину з урахуванням 3% річних та індексації суми перерахування.

За змістом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді.
Визнання правочину недійсним є одним із передбачених способів захисту цивільних прав та інтересів згідно зі статтею 16 ЦК України, статтею 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України). 
Так, Верховний Суд неодноразово зазначав, що інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямований на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів. 
Правила та підстави недійсності правочинів регламентовані положеннями ЦК України та ГК України. Зокрема, статтею 215 ЦК України встановлені загальні вимоги щодо недійсності правочину, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Отже, відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту підтверджується висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, а також сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19(910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20 тощо.
Поряд з цим, крім наведених в статті 215 ЦК України та ГК України загальних вимог щодо недійсності правочину, спеціальними нормами в окремих сферах передбачено, що правочини про відчуження, обтяження активів або прийняття зобов`язань є за певних умов нікчемними (частина 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") або можуть бути визнані недійсними: стаття 42 Кодексу України з питань банкрутства (чинного під час звернення позивача з вимогами у цій справі та вирішення цього спору, далі КУзПБ).
Так, щодо розгляду та захисту порушених справ у межах справи про банкрутство, то такий розгляд має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
До таких засобів віднесено також інститут визнання недійсними правочинів боржника та спростування майнових дій боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у статті 42 КУзПБ.
Згідно з положеннями зазначеної статті КУзПБ господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, зокрема, з таких підстав: 
- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; 
- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;
- боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна (частина 1).
Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав, зокрема: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою (частина друга статті 42 КУзПБ).
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (зокрема викладеною в постанові від 13.03.2025 у справі № 904/1733/23(904/2678/23) та від 30.05.2024 у справі № 925/1577/20(925/287/23)), відповідно до частини першої статті 42 КУзПБ необхідною умовою для визнання правочину недійсним з підстав передбачених, у ній, є встановлення обставин щодо порушення прав боржника або кредиторів внаслідок укладення такого правочину. Тоді як частиною другою статті 42 КУзПБ не встановлено додаткових умов для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених у ній, а визначено окремі, самостійні підстави для визнання недійсними відповідних правочинів. Тобто саме по собі вчинення правочину із заінтересованою особою має наслідком його недійсність.
Поряд з наведеним слід зазначити, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які мають право розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Частиною 3 статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, й це передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор має право розраховувати, що всі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимог іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. 
Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.
Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані зі зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.
Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.
Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності з огляду на презумпцію фраудаторності правочину, вчиненого боржником на шкоду кредиторам.
У наведених висновках Суд звертається до сталої правової позиції Великої Палати Верховного Суду, сформульованої, зокрема у постановах від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19), від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Зокрема у постанові від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, зокрема, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
Хоча і у ЦК України і немає окремого визначення фраудаторних правочинів, водночас їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.
Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є "вживанням права на зло". За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати.
Щодо спорів про недійсність правочину з підстав його фраудаторності, які вирішуються у межах справи про банкрутство за правилами статті 7 КУзПБ, то Верховний Суд у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 24.11.2021 у справі №905/2030/19 (905/2445/19) звернув увагу на те, що фраудаторним правочином може бути як оплатний, так і безоплатний договір, як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.
При цьому формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.
Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: 
- момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, упродовж трьох років до порушення провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засідання у справі; 
- контрагент, з яким боржник укладав оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи);
- щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.
Касаційний суд неодноразово зауважував, що: недійсність фраудаторного правочину має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) "через можливість доступу до майна боржника", навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину. Важливим для кваліфікації правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна ( постанова Верховного Суду від 05.01.2024 р. в справі № 761/40240/21).
Отже, метою оспорювання фраудаторного правочину є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину. Належним способом є відновлення становища яке існувало до порушення (пункт 4 частини 2 ст.16 ЦК України), і для повернення майна боржнику оспорювання наступних правочинів щодо цього майна не вимагається ( постанова Верховного Суду від 12.04.2023 р. в справі № 161/12564/21).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.01.2025 у справі № 915/1595/24 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» та, зокрема визнано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПРЕС ТЕХБУД" (код ЄДРПОУ 39618812) в загальному розмірі 697476,34 грн. - вимоги четвертої черги до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ».
Судом встановлено, що боржник ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» має прострочену заборгованість за договором про надання послуг № 10/01/2024-1 від 10.01.2024.
Наявність кредиторської заборгованості боржника перед заявником (кредитором) в загальній сумі 697476,34 грн підтверджено актами про надання послуг перевезення: 
- № 294 від 15.01.2024 про перевезення 219,22 т на суму 44720,88 грн; 
- № 698 від 31.01.2024 про перевезення 491,4 т на суму 100245,60 грн; 
- № 379 від 15.02.2024 про перевезення 753 т на суму 153612 грн; 
- № 882 від 29.02.2024 про перевезення 354,06 т на суму 72228,24 грн; 
- № 721 від 15.03.2024 про перевезення 870,1 т на суму 177500,40 грн;
- №1595 від 31.03.2024 про перевезення 571,86 т на суму 116 659,44 грн;
- № 877 від 15.04.2024 про перевезення 354,1 т на суму 52229,75 грн;
- № 1765 від 30.04.2024 про перевезення 410,54 т на суму 76593,87 грн; 
- № 760 від 15.05.2024 про перевезення 558,4 т на суму 113913,60 грн;
- № 1904 від 31.05.2024 про перевезення 563,98 т на суму 115051,92 грн;
- № 911 від 15.06.2024 про перевезення 499,12 т на суму 101820,48 грн;
- № 1870 від 30.06.2024 про перевезення 622,74 т на суму 127038,96 грн. 
Як вказує позивач, за поставлений товар боржник (ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ») розрахувався частково у сумі 554138,80 грн, зокрема: - оплата № 325 від 17.04.2024 на суму 309005,60 грн; - оплата № 342 від 16.05.2024 на суму 245133,20 грн. Зважаючи на те, що боржником здійснено не повну оплату за поставлений товар, у останнього виникла заборгованість у сумі 697476,34 грн, кінцевий строк виконання зобов`язань за договором (п. 4.1 договору) склав 10 серпня 2024 року. 
Наразі Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСПРЕС ТЕХБУД» є конкурсним кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» у зв`язку з невиконанням останнім грошового зобов`язання в загальній сумі 697476,34 грн, яке не забезпечено заставою майна боржника.
Як вже зазначалося, на виконання умов договору від 29.11.2024 боржник перерахував на рахунок відповідача грошові кошти на загальну суму 564000,00 грн за договором від 29.11.2024, а саме: 29.11.2024 – 325000,00 грн (платіжна інструкція № 410 від 29.11.2024 з призначенням платежу «Надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг Договора № 29/11/24-1 від 29.11.2024 року. Без ПДВ»); 26.12.2024 – 1000,00 грн (платіжна інструкція № 418 від 26.12.2024 з призначенням платежу «Надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг Договора № 29/11/24-1 від 29.11.2024 року. Без ПДВ»); 11.01.2025 – 238000,00 грн (платіжна інструкція № 419 від 11.01.2025 року з призначенням платежу «Надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг Договора № 29/11/24-1 від 29.11.2024 року. Без ПДВ»). 
Як вбачається сума вимог кредиторів (ініціюючого кредитора), перед якими строк виконання зобов`язань виник раніше проведеної оплати, була вище суми вимог перерахованих за договором від 29.11.2024 року (697 476,34 грн є більшою за 564000,00 грн). 
Отже, на день укладення оспорюваного договору (29.11.2024) та здійснення першого платежу, у боржника вже існувала невиконана грошова заборгованість перед ініціюючим кредитором, ТОВ «ЕКСПРЕС ТЕХБУД», у розмірі 697476,34 грн.
Більше того, як встановлено, два з трьох платежів на загальну суму 239 000,00 грн за договором від 29.11.2024 були здійснені після 20.12.2024 – дати подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, тобто в період, коли керівництво боржника було достеменно обізнане про свою неплатоспроможність та про ризик банкрутства.
Зазначені дії є прикладом фраудаторного правочину, метою якого було виведення активів на шкоду інтересам кредиторів.
Окрім того, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" від 22.08.2024 № 289-р визнано, зокрема, що:
- Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» (ідентифікаційний код юридичної особи 44624943) вчинило порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді анти конкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю: «Перевезення шлаку та золи (золошлакової суміші) - СП «ЗАВОД «ЕНЕРГІЯ»)», ідентифікатор торгів в електронній системі «Prozorro» UA-2023-08-30-004874-а, проведених КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (п.1 Рішення);
- на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» накладено штраф у розмірі 388 293 гривень (п. 3 Рішення); 
- Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» (ідентифікаційний код юридичної особи 44624943) вчинило порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю: «Прокат вантажних транспортних засобів із водієм для перевезення товарів (Перевезення шлаку та золи (золошлакової суміші) - СП «ЗАВОД «ЕНЕРГІЯ»)», ідентифікатор торгів в електронній системі «Prozorro» UA-2023-10-18- 011505-a, проведених КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВРАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (п. 4 Рішення);
- на Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» накладено штраф у розмірі 388 293 гривень (п. 6 Рішення). 
Так, рішенням господарського суду міста Києва від 13 лютого 2025 року у справі № 910/13016/24 за позовом ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення від 22.08.2024 № 289-р, у задоволенні позову відмовлено. 
У вказаному рішенні судом встановлено, що за інформацією, наданою Комітету листом Головного управління ДПС у м. Києві від 17.04.2024 № 10407/5/26-15-12-07-03, ОСОБА_1 (бенефіціарний власник ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ») отримував дохід у вигляді заробітної плати в ТОВ «АКТИВПОСТАЧ» у першому кварталі 2023 року. За інформацією, наданою листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.04.2024 № 2600-0704-5/80587, ОСОБА_1 перебував протягом періоду з 16.08.2022 по 01.02.2023 на посаді водія ТОВ «АКТИВПОСТАЧ». 
Судом встановлено, що ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» протягом періоду червень грудень 2023 року (в тому числі в період участі в Торгах) подавало податкову звітність до вказаного органу ДПС, використовуючи електронну пошту aktivpostach@ukr.net. Використання ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» і ТОВ «АКТИВПОСТАЧ» однієї і тієї самої електронної пошти aktivpostach@ukr.net для звітування до податкових органів ДПС, свідчить про спільне ведення ними бухгалтерського обліку, що, у свою чергу, створює умови для обміну інформацією між вказаними товариствами. 
Також як зазначено у судовому рішенні, директор ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ», Дух Іван Олександрович, був зазначений як водій у компанії-конкурента ТОВ «АВЕСТ БУД» для виконання робіт за договором, виграним на торгах. Таким чином, директор ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ», який підписував тендерну пропозицію в торгах, у цей же період залучався його конкурентом – ТОВ «АВЕСТ БУД» до виконання робіт за договором, укладеним із замовником за результатами торгів. Тож, залучення директора ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» до виконання робіт за договором, укладеним замовником із ТОВ «АВЕСТ БУД» за результатами проведення торгів, за висновком Комітету, свідчить про єдність економічних інтересів відповідачів в антимонопольній справі та, як наслідок, відсутність конкуренції між ними, зокрема під час проведення торгів.
Як встановлено судом, ТОВ «АВЕСТ БУД» та ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» здійснювали управління своїми рахунками в банку за допомогою системи «Клієнтбанк» у період з червня 2023 по січень 2024 року (в тому числі і в період проведення Торгів 1 та Торгів 2) переважно однієї ІР-адреси НОМЕР_1 . Про належність IPадреси у рішенні суду зазначено наступне: «ІР-адреса НОМЕР_1 статична, у період з 14.02.2023 по 06 березня 2024 включно надавалась ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ», адреса надання послуг: м. Київ, вул. Генерала Шаповала, 2. Господарський суд міста Києва у справі № 910/13016/24 від 13.02.2024 року, розглянувши справу, дійшов висновку, що перелічені факти, а також низка інших обставин, в їх сукупності беззаперечно доводять скоординовану поведінку та усунення конкуренції між учасниками торгів та як наслідок, суд повністю підтримав висновки АМКУ та відмовив у задоволенні позову ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» про визнання недійсним рішення Комітету.
Рішення господарського суду міста Києва у справі № 910/13016/24 від 13.02.2024 набрало законної сили.
Зазначені факти, встановлені рішенням господарського суду міста Києва у справі № 910/13016/24 від 13.02.2024, є преюдиційними для доказування обставин у даній справі №915/1595/24(915/1694/25). 
Частиною 4 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, про заінтересованість відповідача (ТОВ «АКТИВПОСТАЧ») по відношенню до боржника, свідчить низка фактів, встановлених Рішенням АМКУ від 22.08.2024 №289-р, яке є чинним, а саме: бенефіціарний власник боржника, ОСОБА_1 , був працевлаштований у ТОВ «АКТИВПОСТАЧ»; боржник та ТОВ «АКТИВПОСТАЧ» використовували одну й ту саму електронну адресу (aktivpostach@ukr.net) для подання податкової звітності, що свідчить про спільне ведення господарської діяльності; директор боржника, ОСОБА_2 , був залучений як водій до виконання робіт пов`язаною компанією ТОВ «АВЕСТ БУД» за договором, укладеним за результатами торгів, де боржник був його формальним конкурентом; боржник та ТОВ «АВЕСТ БУД» здійснювали управління своїми банківськими рахунками з однієї і тієї ж статичної ІР-адреси НОМЕР_1 , яка була виділена саме боржнику. 
За наведених обставин, господарський суд вважає обґрунтованими твердження позивача, що спірний договір від 29.11.2024 про надання безвідсоткової фінансової допомоги було укладено із ТОВ «АКТИВПОСТАЧ», як заінтересованою особою стосовно боржника, та є правочином, що завдав прямої шкоди кредиторам боржника, оскільки ліквідаційна маса була зменшена на 564000,00 грн без будь-якої економічної вигоди для боржника, а отже свідчить про фраудаторність такого правочину.
Такі дії є виходом учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (ч. 3 ст. 13 ЦК України), що є самостійною підставою недійсності правочину.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про спірний договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 29/11/24-1 від 29.11.2024 слід визнати недійсним (фраудаторним) та застосувати наслідки недійсного правочину, стягнути з відповідача ТОВ «АКТИВПОСТАЧ» 564000,00 грн.

Стосовно вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, суд зазначає наступне.
Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Як вбачається зі здійсненого позивачем розрахунку останнім нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період з 11.01.2025 по 03.10.2025 в сумі 12330,96 грн а також інфляційні втрати за період січень 2025 року – серпень 2025 року в сумі 34062,71 грн.
Відповідач правом на подачу контррозрахунку не скористався.
Судом перевірено наданий позивачем розрахунок 3% річних та визнано його арифметично вірним та правильним. Отже, 3% річних за період з 11.01.2025 по 03.10.2025 в сумі 12330,96 грн підлягають стягненню з відповідача.
Судом здійснено перерахунок інфляційних витрат за період січень 2025 року – серпень 2025 року на суму боргу у розмірі 564000,00 грн та встановлено, що розмір інфляційних витрат становить 35261,23 грн.
З урахуванням принципу диспозитивності, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати у розмірі 34062,71 грн, заявлені позивачем у позові.

Частиною 1 ст. 2 ГПК України, визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та встановлені обставини справи в їх сукупності, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову ТОВ «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» в повному обсязі з мотивів наведених вище.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат. Відповідно до ст.129 ГПК України, у разі задоволення позову, судовий збір підлягає покладенню на відповідача.
Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, витрати позивача на оплату позовної заяви судовим збором, належить відшкодувати за рахунок відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 2, 3, 12, 13, 18, 42, 73, 74, 76-79, 86, 232, 233, 236-238, 240-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати недійсним договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 29/11/24-1 від 29.11.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» (код ЄДРПОУ 44624943; пр.. Центральний, 29, офіс 2, м. Миколаїв) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКТИВПОСТАЧ» (код ЄДРПОУ 44604089; вул. Адміральська, 27/3, кім. 204, м. Миколаїв).
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АКТИВПОСТАЧ» (код ЄДРПОУ 44604089; вул. Адміральська, 27/3, кім. 204, м. Миколаїв) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДОРБУДПОСТАЧ» (код ЄДРПОУ 44624943; пр.. Центральний, 29, офіс 2, м. Миколаїв) грошові кошти у загальній сумі 610 393,67 грн, з якої: основний борг – 564 000,00 грн, 3% річних – 12 330,96 грн, інфляційні витрати – 34 062,71 грн, а також судовий збір у розмірі 9 747,20 грн.

Накази на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 Господарського процесуального кодексу України).
Повне рішення складено та підписано 01.05.2026.

Суддя Т.М. Давченко