Справа № 441/1370/24
Провадження № 2/463/224/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого – судді Нора Н.В.
при секретарі – Заверуха О.Б. 
предстанвика позивача Ільїнової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення інфляційних та трьох відсотків річних в сумі 63517,98 доларів США (що за курсом НБУ станом на дату подання позову становить 2519682,05грн.), витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн., судовий збір в розмірі 37795, 23грн.
Позов мотивує тим, що 25.06.2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №06/74/08-С, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 6300000, 00 грн. Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 09.11.2012 року по справі №1305/549/2012 з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 2584628,06 дол.США та судові витрати. Дане рішення суду є невиконаним. Відповідно до ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 31.05.2021р. по справі №1305/549/2012 стягувача було замінено на ТОВ «Вердикт капітал». 10.03.2023 року між ТзОВ «Вердикт капітал» та ТзОВ «Кампсіс Лігал» укладено договір №10-03/23 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором №06/74/08-С. 16.05.2023 року між ТзОВ «Кампсіс Лігал» та ТзОВ «Дебт Форс» укладено договір №16-05/23 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором №06/74/08-С. Відтак, ТзОВ «Дебт Форс» має право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 . Оскільки після набрання законної сили рішенням суду позичальник не виконав таке, то в позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних та трьох відсотків річних на підставі ст.625 ЦК України.
Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 12 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.
Заочним рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.01.2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (місцезнаходження: 02121, м.Київ, Харківське шосе, будинок 201/203, літера 2А, офіс 602, ЄДРПОУ 43577608) 3% річних в сумі 63517,98 доларів США (що за курсом НБУ станом на дату подання позову становить 2519682,05 грн.). В решті позову - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (місцезнаходження: 02121, м.Київ, Харківське шосе, будинок 201/203, літера 2А, офіс 602, ЄДРПОУ 43577608) 37795,23 грн. судового збору, а також витрати на правову допомогу в сумі 12000,00 грн.
Відповідачка звернуалсь із заяваю про скасування заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова, мотивувала свою заяву наступним. Як вбачається з таблиці (додатку) до договору про відступлення права вимоги (Реєстр Боржників до Договору N? 10-03/23 Про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 року), укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» від 10.03.2023 року, в графі щодо нарахування 3% річних чітко зазначено «0», що свідчить про відсутність волевиявлення на передачу цього права. Таким чином, право на стягнення 3% річних новому кредитору передано не було, що унеможливлює задоволення вимог про їх стягнення. У свою чергу, між ТОВ «Кампсіс Лігал» та ТОВ «Дебт Форс» укладено договір N?16-05/23 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором N?06/74/08-C. Відтак, ТОВ «Дебт Форс» не має до відповідача права грошової вимоги 3% річних, оскільки таке право, відповідно до Договору N? 10-03/23 було відсутнє у ТОВ «Кампсіс Лігал». Також звернула увагу суду, що позивач подав позов 25.05.2024 року, однак у поданому до суду розрахунку заборгованості 3% річних нараховувались із 01.05.2021 року, тобто за період, що частково виходить за межі позовної давності. Отже, оскільки позов подано 25.05.2024 року, нарахування 3% річних може бути здійснене виключно за період 3 років до дня звернення з позовом до суду, а саме з 26.05.2021 року по 25.05.2024 року і лише в цій межі. Нарахування процентів за період з 01.05.2021 по 24.05.2021 відбулося з порушенням матеріального права, що є самостійною підставою для скасування заочного рішення відповідно до статті 280 ЦПК України.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19.06.2026 року заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01.01.2025 року – скасовано. Постановлено розгляд цивільної справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.02.2026 року підготовче провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення коштів закрито та призначено до судового розгляду.
У судове засідання позивач з`явився, позов пітримала просила задволити в повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні тим, які викладені були раніше в письмових заявах по суті.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала. 
Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів. 
Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 09.11.2012 року по справі №1305/549/2012 з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за Кредитним договором в сумі 2584628,06 доларів США та судові витрати. Рішення суду набрало законної сили.
Відповідно до ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 31.05.2021року по справі №1305/549/2012 стягувача було замінено на ТОВ «Вердикт капітал». 
10.03.2023 року між ТзОВ «Вердикт капітал» та ТзОВ «Кампсіс Лігал» укладено договір №10-03/23 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором №06/74/08-С. 
16.05.2023 року між ТзОВ «Кампсіс Лігал» та ТзОВ «Дебт Форс» укладено договір №16-05/23 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором №06/74/08-С. 
Відтак, ТзОВ «Дебт Форс» має право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 .
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 рішення суду не виконала, грошові кошти не сплатив. 
Так, ч. 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається із поданого позивачем розрахунку, сума інфляційних втрат та 3% річних станом на 30.04.2024 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 63517,98 доларів США (що за курсом НБУ станом на дату подання позову становить 2519682,05 грн.).
Вказані вище обставини відповідач не заперечила та не спростувала, як і представлений позивачем розрахунок.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів інфляційних втрат, то слід зазначити таке.
За змістом ст. 1 Закону України від 03.07.1991р. № 1282-XII Про індексацію грошових доходів населення індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.03.2023р. у справі № 300/438/18.
Таким чином, оскільки позивач просить стягнути заборгованість у грошовій одиниці, вираженій в іноземній валюті (доларах США) в еквіваленті до курсу Національного банку України на дату подання позову, вимоги про стягнення інфляційних втрат за невиконаним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 09.11.2012 року по справі №1305/549/2012 про стягнення суми боргу за Кредитним договором задоволенню не підлягають.
Разом з тим, слід зазначити, що позивачем обґрунтовано позовну заяву у відповідності до розрахунку заборгованості (а.с.5) з посиланням на суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, однак сам розрахунок не містить інформації про таку заборгованість та загальна сума боргу становить 63517,98 доларів США.
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, про необхідність стягнення суми заборгованості в межах суми боргу у вигляді 3% річних станом на 30.04.2024 року, що становить 63517,98 доларів США (за курсом НБУ станом на дату подання позову становить 2519682,05 грн.).
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім того, судом встановлено, що відповідач жодних доказів на спростування вимог позивача не надав та не підтвердив факт повернення позивачу коштів.
Отже, виходячи із положень ч.2 ст.625 ЦК України, з врахуванням наданих доказів, враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, суд приходить до переконання про підставність позовних вимог, однак в частині стягнення 3% річних, що становить 63517,98 доларів США.
Щодо доводів відповідачки в частині відсутності у позивача до відповідача права грошової вимоги 3% річних, оскільки таке право, відповідно до Договору N? 10-03/23 було відсутнє у ТОВ «Кампсіс Лігал», суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відповідно до частини першої статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
У розумінні положень статті 519 ЦК України недійсною є вимога, яка не має правової підстави: зокрема, яка ґрунтується на нікчемному правочині або оспорюваному правочині, що був визнаний судом недійсним до чи після відповідного відступлення; яка не належала первісному кредитору або на момент відступлення вже припинилася. Недійсність вимоги є вадою предмета договору, яка не може вплинути на дійсність самого договору.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).
Відповідно до ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 31.05.2021року по справі №1305/549/2012 стягувача було замінено на ТОВ «Вердикт капітал». 
10.03.2023 року між ТзОВ «Вердикт капітал» та ТзОВ «Кампсіс Лігал» укладено договір №10-03/23 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором №06/74/08-С. 
16.05.2023 року між ТзОВ «Кампсіс Лігал» та ТзОВ «Дебт Форс» укладено договір №16-05/23 про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором №06/74/08-С. 
За змістом статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу цих прав.
Отже, у разі відступлення права вимоги до нового кредитора переходять усі права, що виникають із відповідного зобов`язання, у тому числі право вимагати виконання основного грошового зобов`язання та пов`язаних з ним акцесорних вимог, зокрема передбачених статтею 625 ЦК України.
З огляду на акцесорний характер вимог про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних право на їх стягнення переходить до нового кредитора разом із правом вимоги за основним зобов`язанням, а тому сам собою факт відступлення права вимоги не обмежує нового кредитора у можливості заявляти відповідні вимоги.
До подібних правових висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 26 березня 2026 року у справі № 639/469/24 (провадження 61-10921св25).
Щодо доводів відповідача в частині 3% річних, що нараховувались із 01.05.2021 року, тобто за період, що частково виходить за межі позовної давності, суд зазначає наступне.
У главі 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19) дійшла висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його усунення, однак обмежується останніми трьома роками, що передували поданню такого позову.
Таким чином, з огляду на наведені правові висновки право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення трьох процентів річних мало б обмежуватися останніми трьома роками, що передували поданню такого позову.
Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 ЦК України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Отже, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.
4 вересня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX.
Закон скасовує зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 наступного змісту:
«18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Підсумовуючи, суд зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану, а 4 вересня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності.
За таких обставин звернення до суду з позовними вимогами про стягнення трьох процентів річних, нарахованих за період з 01.05.2021 року до 23.02.2022 року є обґрунтованим.
Згідно із ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. ч. 1, 2, 3ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, було надано до суду договір про надання правової допомоги від 25.04.2023 року, платіжну інструкцію від 15.05.2024 року №0434180000, акт прийому-передачі наданих послуг від 08.05.2024 року на підставі вказаного договору, заявку на надання юридичної допомоги №54 від 01.05.2024 року.
Виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, результатом розгляду справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача у користь позивача слід стягнути 37795,23 грн. судового збору.
Керуючись ст.ст. 2, 81,141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

ухвалив :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення коштів – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» 3% річних в сумі 63517,98 доларів США (що за курсом НБУ станом на дату подання позову становить 2519682,05 грн.).
В решті позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» 37795,23 грн. судового збору, а також витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (місцезнаходження: 02121, м.Київ, Харківське шосе, будинок 201/203, літера 2А, офіс 602, ЄДРПОУ 43577608).
Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Суддя Нор Н.В.