ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/8739/24 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Грибан І.О.
судді:  Беспалов О.О.
Штульман І.В.
за участі:
секретар с/з Кващук Т.А.
позивач ОСОБА_1 
пр-к позивача Колодій О.М.
пр-к відповідача Сердіченко С.А.

розглянув у відкритому судовому провадженні в залі суду апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної судової адміністрації України у якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказу т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України Пампури М.В. від 16 лютого 2024 року №8/06 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » та поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві та допустити негайне виконання судового рішення (ч. 8 ст. 235 КЗпП).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без задоволення. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення формально підійшов до вирішення судової справи, не здійснив аналіз дисциплінарної справи з посиланнями на ті чи інші висновки та факти встановлені безпосередньо дисциплінарною комісією. Судом не було прийнято до уваги, що позивачем у позовній заяві взагалі не висвітлювалося питання розмежування дисциплінарного проступку в частині порушення присяги чи будь якого іншого виду, весь позов обґрунтовувався лише незгодою з порушеннями які були встановлені під час аудиторської перевірки
Крім того, висновок суду стосовно неналежного дослідження дисциплінарною комісією всіх доказів та оцінки аргументів не ґрунтується на належних доказах, оскільки судом матеріали дисциплінарної справи взагалі не досліджувалися.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вказуючи на обґрунтованість висновків суду першої інстанції. Також зазначає, що сам факт того, що комісія «встановила порушення», не є доказом у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та не підтверджує наявність складу дисциплінарного проступку, дисциплінарна комісія не навела жодного конкретного факту, який би свідчив про неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями позивача та наслідками, які комісія і аудиторська перевірка намагаються трактувати як порушення.
Крім того, акцентував увагу на тому, що оскаржуваний наказ відповідача не містить конкретного опису фактичних обставин, які б дозволяли однозначно встановити наявність складу дисциплінарного проступку, не визначає, у чому саме полягає порушення трудових чи службових обов`язків позивача, не наводить жодного аналізу доказів.
В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав. 
Позивач та представник позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги, наводячи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. 
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Державної судової адміністрації України від 09.04.2013 №?186/к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві.
У період з березня по червень 2023 року аудиторською групою Державної судової адміністрації України, утвореною відповідно до наказу від 13.03.2023 №?125 «Про здійснення планового внутрішнього аудиту діяльності Територіального управління ДСА України в місті Києві», проведено плановий внутрішній аудит за темою: «Оцінка виконання функцій та повноважень Територіального управління ДСА України в місті Києві, у тому числі щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення судів за напрямом використання бюджетних коштів «Забезпечення виконання функцій та завдань» бюджетної програми КПКВК?0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» за період з 01.01.2021 по 28.02.2023».
За результатами перевірки складено Аудиторський звіт від 03.10.2023 №?6.1 05/2023 2 ПА та направлено Рішення у формі листа від 20.11.2023 №?6 14362/23 «Про надсилання аудиторських рекомендацій до аудиторського звіту від 03.10.2023 №?6.1 05/2023 2 ПА та їх впровадження».
Відповідно до доповідної записки начальника управління аудиту ДСА України від 09.11.2023 №?6.1 05/324, результати внутрішнього аудиту засвідчили, що Територіальне управління ДСА України в місті Києві протягом 2021- 2022 років та січня-лютого 2023 року не забезпечило своєчасне та повне прийняття управлінських рішень щодо належного виконання покладених на нього законом завдань, функцій і повноважень у сфері фінансового та організаційного забезпечення діяльності місцевих загальних судів міста Києва, ефективності управління бюджетними коштами та законності їх використання.
Внутрішнім аудитом встановлено:
1) незаконне (із недотриманням вимог частини четвертої, восьмої, десятої статті?135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №?1402 VIII) та нецільове витрачання бюджетних коштів, яке розрахунково становить суму?32?800?017,97?грн (у тому числі: незаконне витрачання -?16?599?685,3?грн (з урахуванням ЄСВ) внаслідок доплат до посадових окладів суддям місцевих судів міста Києва, що не здійснювали правосуддя, оскільки втратили таке право у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну повноважень, на який вони були призначені);
2) незаконне і непродуктивне використання коштів державного бюджету у розмірі?2?966?884,67?грн (з урахуванням ЄСВ) внаслідок здійснення з відхиленням від вимог чинного законодавства нарахування і виплати суддям Печерського та Шевченківського районних судів міста Києва доплати до посадового окладу, визначеної частиною восьмою статті?135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №?1402 VIII, за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці;
3) внаслідок неправомірного, всупереч частині четвертої статті?135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №?1402 VIII, застосування регіонального коефіцієнта?1,25 до розрахунку суддівської винагороди, сплачено 102?348,00?грн;
4) нецільове витрачання -?13?131?100,0?грн у результаті здійснення Територіальним управлінням ДСА України в місті Києві у 2021 та 2022 роках у межах бюджетної програми КПКВК?0501020 видатків за КЕКВ?2113 на виконання судових рішень на користь суддів та працівників апаратів судів, при тому, що такі видатки повинні здійснюватися за іншою бюджетною програмою -?КПКВК?0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів»;
5) неефективне (непродуктивне, неекономне) і частково незаконне використання бюджетних коштів, яке розрахунково становить?91?553?090?грн (у тому числі: незаконне і непродуктивне витрачання коштів внаслідок недотримання вимог частин четвертої, восьмої, десятої статті?135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №?1402), що призвело до збитків державного бюджету на суму?19?668?918,0?грн;
6) недотримання Територіальним управлінням законодавства про публічні закупівлі, внаслідок чого загальна сума укладених договорів з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №?922 VIII та постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №?1178 складає?23?087,93?тис.?грн;
7) неекономне використання бюджетних коштів внаслідок розроблення проектної документації щодо реконструкції будівлі Дніпровського районного суду міста Києва по вул. Івана Сергієнка, 3, на загальну суму?8?077?964,16?грн, яка на сьогодні не використовується та у зв`язку зі сплином часу фактично втратила свою актуальність;
8) внаслідок прийняття необґрунтованих управлінських рішень у періоді, що охоплений аудитом, Територіальним управлінням використано бюджетних коштів у загальній сумі?674?408,96?грн на придбання основних засобів у кількості?22 одиниці, які протягом тривалого часу не використовуються та не вводяться в експлуатацію.
На підставі зазначених висновків, наказом т.в.о. Голови ДСА України від 22.12.2023 №?9/06 «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 » відкрито дисциплінарне провадження.
За результатами здійснення дисциплінарного провадження дисциплінарна комісія дійшла висновку про наявність підстав для притягнення начальника ТУ ДСА України в місті Києві ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади державної служби про що т.в.о. Голови Державної судової адміністрації України внесене подання №3/24 від 07.02.2024.
На підставі подання дисциплінарної комісії, т.в.о. Голови ДСА України від 16.02.2024 видано наказ №?8/06 (зі змінами та доповненнями від 29.07.2024 №?11/06) про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади державної служби відповідно з п.1 ч.2 ст.65 Закону України «Про державну службу», а саме: порушення Присяги державного службовця, що полягає у несумлінному, недобросовісному виконанні обов`язків державного службовця внаслідок недбалого ставлення до них.
Вважаючи звільнення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду. Як підставу позовних вимог позивач зазначав незгоду з порушеннями фінансової дисципліни, виявленими під час внутрішнього аудиту ТУ ДСА України в м.Києві. Крім того вказував на порушення при здійснення дисциплінарного провадження вимог Порядку №1039 від 04.12.2019. Зокрема, вказував, що комісією не відібрано пояснення у безпосереднього керівника ОСОБА_1 , - в.о. Голови ДСА України Пампури М.В., та у начальника аудиту ДСА України Пугача Д.О. Зазначав, що члени комісії не брали участі у прийнятті рішень шляхом голосування , не ставили на голосування клопотання адвоката про перенесення засідання, чим порушили його право на правову допомогу.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі факт формального встановлення обставин, викладених у доповідній записці начальника управління аудиту Державної судової адміністрації України від 09.11.2023 №?6.1 05/324 та аудиторському звіті від 03.10.2023 №?6.1 05/2023 2 ПА, без належного дослідження всіх доказів та оцінки аргументів, не може вважатися достатньою і законною підставою для прийняття рішення про звільнення державного службовця з адміністративної посади
Посилаючись на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі № 320/43954/23 за позовом Територіального управління ДСА України в місті Києві до Державної судової адміністрації України в частині висновків, що «аудиторський звіт від 03.10.2023 № 6.1-05/2023-2-ПА та Рішення у формі листа ДСА України від 20.11.2023 № 6-14362/23 (з додатком) не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, які створюють, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, а мають виключно рекомендаційний характер, не містять юридично обов`язкових наслідків та не є нормативними актами», суд першої інстанції дійшов висновку, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві мало право вільного вибору щодо впровадження аудиторських рекомендацій, що підтверджується листом Державної судової адміністрації України від 20.11.2023 № 6-14362/23 «Про надсилання аудиторських рекомендацій до аудиторського звіту від 03.10.2023 № 6.1-05/2023-2-ПА та їх впровадження».
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях регламентовано приписами Закону України «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом (частина 2 статті 5 Закону №889-VIII).
Згідно із частиною 3 Закону №889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №?889-VIII державний службовець зобов`язаний, зокрема: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності.
Приписами частини першої статті 36 Закону №?889-VIII визначено, що особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту: «Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини-громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки».
Відповідно до частини першої статті 64 Закону №?889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також за порушення правил етичної поведінки та інші порушення службової дисципліни державний службовець притягується до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.
Частиною першою статті 65 Закону №?889-VIII визначено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Згідно з частиною другою статті 65 Закону №?889-VIII дисциплінарними проступками є, зокрема: порушення Присяги державного службовця (пункт 1); невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень (пункт 5).
Частиною першою статті 66 Закону №?889-VIII визначено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.
Згідно з частиною п`ятою статті 66 Закону №?889-VIII звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9- 11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також у разі вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 67 Закону №?889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
За змістом статті 69 Закону №?889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ.
Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення (частина десята статті 69 Закону). Суб`єкт призначення протягом десяти календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову у встановлений строк.
Порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року №?1039.
Відповідно до пункту 2 Порядку №?1039 процедура здійснення дисциплінарного провадження передбачає: прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження; формування дисциплінарної комісії та її складу; визначення повноважень дисциплінарної комісії; визначення основних засад її роботи; формування дисциплінарної справи; прийняття рішення за результатами її розгляду.
Згідно з пунктом 24 Порядку №?1039, з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, а також для визначення ступеня вини, характеру й тяжкості дисциплінарного проступку, Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.
Відповідно до п.31 Порядку №1039 Комісія, дисциплінарна комісія запрошує державного службовця на своє засідання для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та пропонує надати таке пояснення у письмовому вигляді. Пояснення надається в паперовій або електронній формі особисто чи шляхом надсилання на офіційну електронну адресу відповідного державного органу із накладенням кваліфікованого електронного підпису.
Державний службовець має право:
-бути присутнім на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії для надання пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження;
-знайомитися з матеріалами дисциплінарної справи відповідно до статті 76 Закону, у тому числі в установленому законом порядку запитувати та отримувати відповідні документи, їх копії;
-надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються;
-заявляти клопотання про необхідність одержання і долучення до матеріалів дисциплінарної справи нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, яким можуть бути відомі обставини справи;
-користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника.
Відповідно до положень пункт 32 Порядку №1039 Комісія, дисциплінарна комісія може прийняти рішення про перенесення засідання для надання пояснення державним службовцем з урахуванням строків здійснення дисциплінарного провадження.
Рішення про перенесення засідання може бути прийнято в разі, коли державний службовець вперше не прибув на засідання або не підключився до засідання дистанційно у випадках, передбачених абзацами першим і другим пункту 19-1 цього Порядку, повідомивши про поважні причини своєї відсутності, зокрема з підстав виникнення технічних проблем, що унеможливили його участь у засіданні в режимі відеоконференції.
У разі перенесення засідання Комісія, дисциплінарна комісія повідомляє про це державному службовцю відповідно до абзаців першого і другого цього пункту.
У разі коли державний службовець не прибув на засідання або не підключився до засідання дистанційно у випадках, передбачених абзацами першим і другим пункту 19-1 цього Порядку, і не повідомив про поважні причини своєї відсутності, а також не надав письмових пояснень щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, Комісія, дисциплінарна комісія складає акт про відмову від надання пояснень.
Відсутність державного службовця на засіданні Комісії, дисциплінарної комісії не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження.
Пунктом 33 Порядку №?1039 встановлено, що Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.
Комісія, дисциплінарна комісія зобов`язана встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.
Як вбачається з матеріалів справи, управлінням аудиту ДСА України на виконання наказу ДСА України від 13.03.2023 № 125 «Про здійснення планового внутрішнього аудиту діяльності Територіального управління ДСА України в місті Києві» (зі змінами) проведено плановий внутрішній аудит за темою «Оцінка виконання функцій та повноважень Територіального управління ДСА України в місті Києві, в тому числі щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення судів за напрямом використання бюджетних коштів «Забезпечення виконання функцій та завдань» бюджетної програми КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя» у період з 01.01.2021 по 28.02.2023. За наслідками проведеного планового внутрішнього аудиту діяльності Територіального управління надано негативний висновок (звіт від 03.10.2023 №6.1-05/2023-2-ПА).
Відповідно до частини першої статті 68 Закону України «Про державну службу» т. в. о. Голови Державної судової адміністрації України наказом ДСА України від 22.12.2023 № 9/06 ініційовано дисциплінарне провадження стосовно начальника Територіального управління ОСОБА_1 .
Дисциплінарною комісією під час дисциплінарного провадження зібрано інформацію про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та інші додаткові матеріали: завірена копія аудиторського звіту від 03.10.2023 №6.1-05/2023-2-ПА, завірені копії матеріалів, що стали підставою для відкриття дисциплінарного провадження згідно з пунктом 2 частини першої статті 73 Закону №?889-VIII; завірена копія Положення про Територіальне управління ДСА України в місті Києві, затвердженого наказом ДСА України від 10.05.2023 №229; характеристика начальника ТУ ДСА в м. Києві ОСОБА_1 ; інформація про наявність у ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень; лист начальника ТУ ДСА в м. Києві ОСОБА_1 згідно з пунктом 6 частини 1 ст.73 Закону №?889-VIII(пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень); результати оцінювання службової діяльності ОСОБА_1 ; інформація про наявність заохочень та урядових відзнак, державних нагород; службова записка управління аудиту від 10.01.2024 №6-15/4 з додатками; службова записка управління аудиту від 15.01.2024 №6-15/8 з додатками, - що відображено у поданні (т.1 а.с.115-135) та достовірність відображеної інформації в яких позивачем не заперечувалася.
Колегія суддів звертає увагу, що позивач не заперечував проти розміру встановлених під час аудиту витрат коштів державного бюджету за період який перевірявся, наразі висловлював свою незгоду щодо висновків аудиту про неефективність витрачання коштів, заперечував проти незаконності та безпідставності здійснення виплат суддям, які перебували без повноважень та надбавок «за секретність». Щодо інших виявлених аудитом порушень, позовна заява доводів та доказів не містить.
За викладених обставин, колегія суддів вважає безпідставним та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи висновок суду першої інстанції, що дисциплінарною комісією рішення приймалося лише на підставі обставин, викладених у доповідній записці начальника управління аудиту без дослідження і аналізу всіх доказів та оцінки аргументів.
Щодо участі позивача в засіданні дисциплінарної комісії та забезпеченні права на правову допомогу, колегія суддів звертає увагу, що зі змісту протоколу засідання комісії (а.с.
109-114, т.1) та підтверджується наявним у справі відеозаписом, доданим позивачем) засідання комісії розпочалося 06.02.2024 та продовжувалося 07.12.2024 з метою надання можливості адвокату ознайомитися з матеріалами дисциплінарного провадження. Крім того, у поданні дисціплінарної комісії ( а.с.134 т.1) відображено, що засідання комісії призначалося на 18.01.2024 та неодноразово переносилося за клопотання ОСОБА_1 про забезпеченні участі в засіданні комісії адвоката на 26.01.2024,01.02.2024 та 06.02.2024. Даний факт позивачем не заперечується.
06.02.2024 державний службовець ОСОБА_1 разом із адвокатом Колодієм О.М. були присутні на засіданні дисциплінарної комісії, де заявили клопотання про ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження. У зв`язку з цим дисциплінарною комісією було оголошено перерву до 07.02.2024.
За викладених обставин, у відповідності до Порядку №1039, у дисциплінарної комісії були відсутні підстави для перенесення засідання комісії.
Представник позивача, адвокат Колодій О.М., повідомив про неможливість прибути на засідання 07.02.2024 у зв`язку з участю в інших судових засіданнях та просив відкласти розгляд провадження, однак зазначене клопотання комісією відхилено.
Наразі, а ні адвокат, а ні державний службовець не заявляли клопотання та не повідомляли про необхідність проведення засідання комісії дистанційно. 
07.02.2024 на засіданні дисциплінарної комісії був присутній лише ОСОБА_1 , якому було роз`яснено його права, передбачені Законом України «Про державну службу», зокрема, право бути присутнім на засіданні комісії, знайомитися з матеріалами дисциплінарної справи, надавати пояснення, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою адвоката. Разом із тим позивач відмовився надавати будь-які пояснення без свого захисника, мотивуючи це порушенням його прав та безпідставним відхиленням клопотань, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору.
Щодо відхилення клопотання про необхідність відібрання комісією пояснень від безпосереднього керівника ОСОБА_1 та начальника управління аудиту, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Так, до матеріалів дисциплінарного провадження надано доповідну записку начальника управління аудиту та звіт. При цьому державним службовцем на засіданні комісії не обґрунтовано необхідність відібрання додаткових пояснень від зазначеної посадової особи.
Щодо відібрання пояснень від безпосереднього керівника, колегія суддів звертає увагу, що таким позивач визначає т.в.о. Голови ДСА України Пампуру М.В.
Відповідно до визначення термінів у статті 2 Закону №?889-VIII, безпосередній керівник - найближчий керівник, якому прямо підпорядкований державний службовець (п.1 ч.1ст.2 цього Закону).
Разом з тим, відповідно до Положення про Територіальне управління ДСА України в місті Києві, затвердженого наказом ДСА України від 10.05.2023 №229:
(п.1). Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві (далі - територіальне управління) є територіальним органом Державної судової адміністрації України (далі також - ДСА України) та підконтрольне їй. 
(п.6). Територіальне управління очолює начальник, який призначається на посаду на конкурсній основі та звільняється з посади Головою Державної судової адміністрації України.
Начальник територіального управління є керівником державної служби в територіальному управлінні.
Начальник територіального управління несе персональну відповідальність за виконання покладених на управління завдань та повноважень.
На посаду начальника територіального управління може бути призначена особа, яка має вищу освіту з освітнім ступенем магістра з досвідом роботи на керівних посадах державної служби категорії «Б» чи «В» або досвідом служби в органах місцевого самоврядування, або досвідом роботи на керівних посадах підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності не менше двох років, вільно володіє державною мовою, що підтверджується державним сертифікатом про рівень володіння державною мовою.
(п.7). Повноваження начальника територіального управління:
1) керує діяльністю територіального управління; організовує внутрішній контроль і внутрішній аудит та забезпечує його здійснення в територіальному управлінні;
2) організовує роботу територіального управління, визначає функції заступника начальника та керівників структурних підрозділів, посадові обов`язки працівників територіального управління;
3) затверджує положення про структурні підрозділи територіального управління, посадові інструкції працівників територіального управління;
4) представляє територіальне управління в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях з питань, що належать до повноважень територіального управління;
5) подає Голові Державної судової адміністрації України на затвердження структуру і штатний розпис територіального управління;
6) призначає на посади та звільняє з посад працівників територіального управління (крім заступника начальника територіального управління) у порядку, визначеному законодавством про державну службу, з урахуванням особливостей, передбачених законодавством про судоустрій і статус суддів;
7) застосовує до працівників територіального управління (крім заступника начальника територіального управління) заохочення або накладає дисциплінарні стягнення відповідно до закону;
8) за погодженням голови суду призначає на посаду керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду та звільняє їх з посад;
9) за поданням голови суду застосовує до керівника апарату суду, його заступника заохочення або накладає дисциплінарні стягнення відповідно до законодавства про державну службу;
10) присвоює керівнику апарату суду, його заступнику ранги державного службовця відповідно до законодавства про державну службу;
11) затверджує за погодженням з головою суду структуру та штатну чисельність (штатний розпис) апарату суду в межах коштів, передбачених для відповідного суду;
12) присвоює ранги державним службовцям територіального управління;
13) затверджує річний план роботи територіального управління, заходи щодо реалізації основних напрямів та пріоритетних цілей його діяльності відповідно до покладених завдань і повноважень, у тому числі щодо організаційного забезпечення діяльності судів;
14) звітує Голові Державної судової адміністрації України про результати діяльності територіального управління; інформує Раду суддів України, на її вимогу, щодо організації діяльності судів;
15) здійснює інші повноваження, передбачені законом.
(п.11). Територіальне управління ДСА України є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та найменуванням, самостійний баланс і рахунки в органах Державної казначейської служби України.
Отже, позивач, як начальник територіального підрозділу ДСА України, який є самостійною юридичною особою, є за посадою керівником цього органу, який лише підзвітний Голові Державної судової адміністрації України, як керівнику вищого рівня та суб`єкт призначення. Тобто, Голова ДСА України не є, у розумінні ст.2 Закону №№?889-VIII, безпосереднім керівником позивача.
Таким чином, колегія суддів вважає, що дисциплінарною комісією при розгляді питання притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності дотримано процедури дисциплінарного провадження та не порушено право позивача на участь у засіданні та надання пояснень та заперечень.
Доводи апеляційної скарги в цій частині спростовують висновки суду першої інстанції.
Щодо висновків суду першої інстанції про недоведеність відповідачем неправомірності дій чи бездіяльності позивача, що могли б кваліфікуватися як порушення Присяги державного службовця, колегія суддів враховує наступне. 
Текст присяги державного службовця наведено у частині 1 статті 36 Закону № 889-VIII, : «Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки».
Як слідує з тексту Присяги, в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Додержання присяги є обов`язком державного службовця, що слідує із сукупності обов`язків державного службовця, передбачених статтями 8, 62 Закону №889-VIII. Дотримання державним службовцем своїх обов`язків є необхідною умовою довіри з боку суспільства до державних інституцій від імені яких діють державні службовці.
Відтак, під порушенням Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Тому звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.
Передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстави припинення державної служби за порушення Присяги мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування. 
Зі змісту статті 36 Закону №889-VIII випливає, що з об`єктивної сторони порушення присяги державного службовця може полягати у вчиненні таких діянь: невірному служінні Українському народові; недотриманні під час своєї діяльності Конституції та інших законів України; невтіленні в життя Конституції та інших законів України; неповазі прав, свобод і законних інтересів людини та громадянина, а також честі держави; невиконанні обов`язків щодо охорони прав, свобод і законних інтересів людини та громадянина, а також честі держави; негідному несенні високого звання державного службовця; несумлінному виконанні своїх обов`язків.
Оскільки дисциплінарний проступок «порушення Присяги державного службовця» охоплює будь-яке інше правопорушення, визначене пунктами 2- 14 частини другої статті, слід мати на увазі, що кваліфікація факту порушення Присяги державного службовця за пунктом 1 статті 65 Закону №889-VIII можлива тільки в тому випадку, коли це правопорушення не передбачене пунктами 2- 14 частини другої вищезгаданої статті.
Суд зауважує, що до державних службовців, які вчинили дисциплінарний проступок «порушення Присяги державного службовця», може бути застосовано будь-який вид дисциплінарних стягнень (зауваження, догана, попередження про неповну службову відповідність, звільнення з посади державної служби).
Таким чином, під час пропонування/обрання виду дисциплінарного стягнення за цей проступок чи будь-який інший дисциплінарна комісія та суб`єкт призначення мали обов`язково враховувати: 1) характер дисциплінарного проступку; 2) тяжкість дисциплінарного проступку; 3) ступінь вини державного службовця (передусім її форму); 4) факт настання/ненастання тяжких наслідків; 5) факт добровільного відшкодування/не відшкодування заподіяної шкоди (за її наявності); 6) обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність (стаття 67 Закону); 7) інші (стосовно зазначених вище) обставини, за яких був учинений дисциплінарний проступок; 8) результати оцінювання службової діяльності державного службовця (стаття 44 Закону); 9) наявність заохочень чи стягнень (статті 53, 66 Закону); 10) попередню поведінку державного службовця (крім наявності заохочень чи стягнень); 11) ставлення державного службовця до виконання посадових обов`язків (як до, так і після вчинення правопорушення); 12) ставлення державного службовця до служби.
Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення з посади державної служби слід розглядати як винятковий захід, який має застосовуватися лише в тих випадках, коли характер вчиненого проступку та інші обставини справи свідчать про неможливість та/або недоцільність продовження перебування такої особи на посаді.
Так, внутрішнім аудитом стану дотримання вимог чинного законодавства при здійсненні публічних закупівель Територіальним управлінням у періоді з 01.01.2021 по 28.02.2023 встановлено, що відповідальними службовими особами Територіального управління під час виконання власних службових повноважень і обов`язків та здійснення професійної діяльності: 
1) відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про Публічні закупівлі» замовник (крім випадків, зазначених у пунктах 2, 4, 5 частини другої цієї статті) під час проведення переговорів вимагає від учасника (учасників) надати підтвердження про відсутність підстав для відмови йому (їм) в участі у процедурі закупівлі відповідно до частини першої статті 17 цього Закону. Так, Територіальним управлінням порушено вимоги частини третьої статті 40 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме - без підтверджуючих документів учасника про відсутність підстав для відмови йому у процедурі закупівлі під час проведення переговорних процедур укладено 2 договори на загальну суму 6 539,35 тис. гривень; 
2) Пунктом 41 постанови Кабінету Міністрів України «Про ефективне використання державних коштів» від 11.10.2016 № 710 визначено, що головним розпорядникам бюджетних коштів (розпорядникам бюджетних коштів нижчого рівня), суб`єктам господарювання державного сектору економіки з метою прозорого, ефективного та раціонального використання коштів забезпечити: обґрунтування технічних та якісних характеристик предмета закупівлі, розміру бюджетного призначення, очікуваної вартості предмета закупівлі; оприлюднення обґрунтування технічних та якісних характеристик предмета закупівлі, розміру бюджетного призначення, очікуваної вартості предмета закупівлі шляхом розміщення на власному веб-сайті (або на офіційному веб-сайті головного розпорядника бюджетних коштів, суб`єкта управління об`єктами державної власності, що здійснює функції з управління суб`єктом господарювання державного сектору економіки) протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення оголошення про проведення конкурентної процедури закупівель або повідомлення про намір укласти договір про закупівлю за результатами переговорної процедури закупівель. У свою чергу Територіальним управлінням порушено строки оприлюднення на власному веб-сайті обґрунтування технічних та якісних характеристик предмета закупівлі, розміру бюджетного призначення, очікуваної вартості предмета закупівлі. 
3) Пунктом 8 частини шостої статті 40 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що повідомлення про намір укласти договір про закупівлю повинно містити таку інформацію, зокрема, обґрунтування застосування переговорної процедури закупівлі, експертні, нормативні, технічні та інші документи, що підтверджують наявність умов застосування переговорної процедури закупівлі. Територіальним управлінням без розміщення експертних, нормативних, технічних та інших документів якими б обґрунтовувалось застосування переговорної процедури відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини 2 статті 40 Закону України «Про публічні закупівлі» укладено 22 договори на загальну суму 8 276,08 тис. гривень;
4) Відповідно до пункту 5 частини восьмої статті 40 Закону України «Про публічні закупівлі» переговорна процедура закупівлі відміняється замовником у разі, зокрема, не підписання договору про закупівлю у строк 35 днів (20 днів - у разі застосування переговорної процедури закупівлі з підстав, визначених пунктом 3 частини другої цієї статті, а також у разі закупівлі нафти, нафтопродуктів сирих, електричної енергії, послуг з її передання та розподілу, централізованого постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, послуг з централізованого опалення, телекомунікаційних послуг, у тому числі з трансляції радіо- та телесигналів, послуг з централізованого водопостачання та/або водовідведення та послуг з перевезення залізничним транспортом загального користування) з дня оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю. Крім того, Міністерством економіки України надано роз`яснення від 04.03.2022 № 3304-04/9225-06 відповідно до якого, процедури закупівель та спрощені закупівлі, розпочаті до введення правового режиму воєнного стану в Україні, завершуються у порядку, визначеному Законом. У разі якщо замовники, які розпочали процедури закупівлі до введення правового режиму воєнного стану в Україні, не мають можливості завершити такі процедури закупівлі у зв`язку із обставинами, що не залежать від замовників, вони можуть визнати тендер таким, що не відбувся, відповідно до частини п`ятої статті 32 Закону у разі якщо здійснення закупівлі стало неможливим внаслідок дії непереборної сили. Для належного забезпечення потреб під час дії правового режиму воєнного стану в Україні замовники здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 169 «Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану». У свою чергу уповноваженою особою Територіального управління не відмінено переговорні процедури у зв`язку із не підписанням договорів у строк що перевищує 35 (20) днів;
5) Відповідно до вимог пункту 11 частини першої статті 10 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник самостійно та безоплатно через авторизовані електронні майданчики оприлюднює в електронній системі закупівель у порядку, встановленому Уповноваженим органом та цим Законом, інформацію про закупівлю, а саме повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю та зміни до договору у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 41 цього Закону протягом трьох робочих днів з дня внесення змін. Територіальним управлінням порушено вимоги положень статті 10 зазначеного Закону в частині оприлюднення протягом трьох робочих днів повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю; 
6) Територіальним управлінням порушено вимоги пунктів 5, 10 постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування» укладено договір з ТОВ «ГЛОБАЛ СЕЙЛ» на суму 499,80 тис. гривень без застосування відкритих торгів;
7) Відповідно до частини десятої статті 3 Законом України «Про публічні закупівлі» забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та укладення договорів про закупівлю, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом. Замовник не має права ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів/спрощених закупівель або застосування цього Закону, зокрема положень частини третьої статті 10 цього Закону. Пунктом 28 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що спрощена закупівля - придбання замовником товарів, робіт і послуг, вартість яких дорівнює або перевищує 50 тисяч гривень та є меншою за вартість, що встановлена у пунктах 1 і 2 частини першої статті 3 цього Закону Територіальним управлінням в порушення зазначеної норми укладено з КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» договір на суму 83,62 тис. гривень без застосування спрощеної процедури закупівлі;
8) Порушено абзац 1 та 2 частини десятої статті 3 Закону України «Про публічні закупівлі» та пункти 6 та 10 постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, а саме Територіальним управлінням укладені договори на загальну суму 399,32 тис. грн без проведення процедур, визначених Закону України «Про публічні закупівлі» та постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі» - процедури відкритих торгів/ спрощені закупівлі та проведені закупівлі шляхом їх штучного поділу на частини з метою уникнення проведення процедур публічних торгів. Одночасно взято до уваги положення статті 44 Закону України «Про публічні закупівлі» відповідно до якої, за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону, уповноважені особи, службові (посадові) особи замовників, службові (посадові) особи та члени органу оскарження, службові (посадові) особи Уповноваженого органу, службові (посадові) особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, службові (посадові) особи органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку), несуть відповідальність згідно із законами України. За придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/ спрощених закупівель, відповідно до вимог цього Закону, та укладення договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та за порушення вимог цього Закону службові (посадові) особи, уповноважена особа замовника та керівники замовників несуть відповідальність згідно із законами України.
Внаслідок чого загальна сума укладених договорів з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі» та постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасуваня» складає 23 087,93 тис. гривень.
Позивачем доказів на спростування зазначених висновків не надано.
Також, Дисциплінарною комісією було досліджено Аудиторський звіт, у якому зазначено: «За даними бухгалтерського обліку на субрахунку 1311 «Капітальні інвестиції в основні засоби» станом на 28.02.2023 в складі незавершених капітальних інвестицій обліковуються роботи з проектної документації щодо реконструкції будівлі Дніпровського районного суду міста Києва по вул. Івана Сергієнка, 3, загальною вартістю 8 077 964,16 гривень». 
Позивачем не надано доказів ефективного використання зазначених коштів та будь-яких дій на реалізацію заходів з реконструкції будівлі. Крім того, нежила будівля по вул. Івана Сергієнка, 3 належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва , передана Територіальному управлінню у користування відповідно до рішення Київської міської ради від 29.05.2003 № 506/666. 
Не наведено позивачем доводів та не надано доказів необхідності витрачання коштів на придбання основних засобів у кількості 22 одиниці, які протягом тривалого часу не використовувалися.
Як вбачається з Аудиторського звіту внаслідок прийняття необґрунтованих управлінських рішень, у періоді, що охоплений аудитом, Територіальним управлінням використано бюджетних коштів у загальній сумі 674 408,96 грн на придбання основних засобів у кількості 22 одиниці, які протягом тривалого часу не використовувалися та не вводилися в експлуатацію. Враховуючи те, що комп`ютерна та інша техніка не використовується ТУ ДСА України в місті Києві протягом тривалого часу (більш як три роки), у разі виявлення несправності цієї закупленої комп`ютерної та іншої техніки, ТУ ДСА України в місті не зможе скористатись гарантійними зобов`язаннями постачальників (виробників) у зв`язку із сплином гарантійних строків, в результаті чого, витрати стосовно справності та удосконалення даної техніки будуть покладені на ТУ ДСА України в місті Києві. Це свідчить про недотримання керівництвом управління принципу ефективності та Територіального результативності при використанні бюджетних коштів у розмірі зазначеної суми, чим порушено приписи частини шостої статті 7 Бюджетного кодексу України.
Щодо виявлених під час аудиту нарахувань та виплат доплат (за вислугу років, науковий ступень, за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці) до посадового окладу суддям, які не здійснюються правосуддя, колегія суддів звертає увагу, що частиною першою статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. 
Згідно з частиною десятою статті 133 Закону № 2453-VI суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу. 
У пункті 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суд України від 04.12.2018 № 11-р/2018 встановлено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу». У мотивувальній частині цього рішення Конституційний Суд зазначав, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим. 
Також, Конституційний Суд України у рішенні від 04.12.2018 № 11-р/2018 визначив дві категорії випадків нездійснення правосуддя: «До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою.»
Згідно правових приписів Закону № 1402-VІІІ та враховуючи рішення Конституційного суду від 04.12.2018 № 11-р/2018, з 04.12.2018 , суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу окрім випадків, коли суддя не здійснює правосуддя з наступних підстав: тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці (частина десята Закону № 1402-VIII); нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду (частина перша статті 55 Закону № 1402-VIII); нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації (частина восьма статті 56, частина перша і друга статті 89 Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ); нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді (ч. 3 ст. 82, ч. 6-7 ст. 147 Закону № 1402-VIII). 
Ці випадки є вичерпними, вони не стосуються і не можуть стосуватися суддів, повноваження яких припинені у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень, на який їх було призначено, тобто вони втратили право здійснювати правосуддя і судочинство шляхом розгляду і вирішення судових справ, у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку, на який вони були призначені. 
Згідно підпункту 2 пункту 161 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України встановлено, що з дня набрання чинності 30.09.2016 Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 №1401-VІІІ, пунктів 12 і 13 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII (набрав чинності 05.01.2017, зі змінами), пункту 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII (набрав чинності 30.09.2016, зі змінами) та рішення Конституційного Суду № 2-р/2020 від 18.02.2020: 
суддя, призначений до 30.09.2016 на посаду строком на п`ять років, що не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням строку на який його було призначено суддею, з наступного дня після закінчення такого строку, не будучи звільненим з посади судді, втрачає повноваження на здійснення правосуддя і не має повноважень його здійснювати у зв`язку із цим; 
суддя, призначений до 30.09.2016 на посаду строком на п`ять років і повноваження якого припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, може бути призначений на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому Законом України від 02.06.2016 № 1402-VIII. Тобто, такий суддя не є звільненим з посади судді і перебуває у штаті суду, проте не перебуває на посаді судді, що здійснює правосуддя, а перебуває на посаді судді без повноважень. 
Разом з цим, частиною десятою статті 135 Закону № 1402-VIII встановлено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу. 
В свою чергу, частина десята статті 135 Закону № 1402-VIII не конституційною не визнавалася, є чинною і підлягає виконанню.
Тому для категорії суддів, повноваження яких припинені у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку, на який їх було призначено, застосовуються у повному обсязі і без будь-яких винятків приписи частини десятої статті 135 Закону № 1402-VIII (із змінами), відповідно до яких такі судді (які не мають права здійснювати правосуддя і фактично не здійснюють його) не мають права на отримання доплат до посадового окладу. Нарахування і виплата їм таких доплат є незаконною. 
Щодо виплати суддям доплати до посадового окладу, передбаченої частиною восьмою статті 135 Закону № 1402-VIII за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці «Пунктом 2.2 розділу III «Висновки» аудиторського звіту встановлено, що у 2021 та 2022 роках Управління незаконно, без належного документального, підтвердження нарахована та виплачена 21 (двадцяти одному) судді у 2021, 18 (вісімнадцяти) суддям у 2022 році Печерського та Шевченківського районних судів міста Києва доплата до посадового окладу, передбачена частиною восьмою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (із змінами) за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у загальному розмірі 2 966 884,67 грн (з нарахуваннями ЄСВ), що є незаконним і непродуктивним використанням коштів державного бюджету, нарахування і виплата яких здійснена з відхиленням від вимог чинного законодавства, у результаті чого виник ризик завдання збитків державному бюджету у розмірі 2 966 884,67 гривень.» 
Так, згідно з правовими приписами частини восьмої статті 135 Закону № 1402-VIII, для отримання доплати до посадового окладу за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, суддя повинен отримати не лише допуск до державної таємниці (оформлене право громадянина на доступ до секретної інформації документів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, що містять державну таємницю) та доступ до державної таємниці (надання повноваженою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією), а й фактично у відповідності до службових повноважень здійснювати роботу, що потребує доступ до державної таємниці, зокрема - здійснювати обробку цієї інформації, відомостей, які вона містить, та їх носіїв, виготовляти документи та інші матеріальні носії секретної інформації в ході провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею. Одного лише допуску та дозволу на доступ до державної таємниці (секретної інформації) без здійснення суддею роботи, що передбачає доступ до державної таємниці, для отримання цього виду доплати до посадового окладу недостатньо. Територіальному управлінню, що здійснює бухгалтерський облік місцевих судів міста Києва, для нарахування і виплати доплати суддям до їх посадового окладу у відповідності до частини восьмої статті 135 Закону № 1402-VIII та іншим працівникам суду відповідно до законодавства, за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, необхідно мати належно оформлені підтвердні документи режимно-секретного органу, до номенклатури якого прикріплений суддя або інший працівник суду, про фактичну роботу суддів та інших працівників суду з документами та іншими матеріальними носіями секретної інформації, що передбачають доступ до державної таємниці, у конкретний проміжок часу (календарний місяць) та з належною про це реєстрацією.
Тобто, для ТУ ДСА України в місті Києві, як розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня відносно місцевих загальних районних судів міста Києва, окрім допуску до державної таємниці (оформлене право громадянина на доступ до секретної інформації - документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять державну таємницю) та доступу до державної таємниці (надання повноваженою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією), підставою для нарахування та виплати Територіальним управлінням доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, є документальне підтвердження факту роботи суддів та інших працівників суду з документами та іншими матеріальними носіями секретної інформації, що передбачають доступ до державної таємниці, у конкретний проміжок часу (календарний місяць) та з належною про це реєстрацією. Без такого підтвердження виплата доплат до посадового окладу за роботу, що потребує доступ до державної таємниці, є необґрунтованою та незаконною, що призводить до неправомірного використання коштів державного бюджету. 
З приводу зазначених обставин позивач був обізнаний, оскільки ДСА України листом від 12.08.2021 № 10-15372/21 надсилало до відома копію листа Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 04.08.2021 № 14/5/2-2889 щодо порядку надання компенсації суддям та працівникам апаратів судів у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці. У зазначеному листі Головне управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України звертало увагу, що більшість суддів протягом тривалого часу взагалі не працювали з документами, які становлять державну таємницю, та не розглядали судових справ, де наявні відомості, що становлять державну таємницю, однак отримують компенсацію за роботу в умовах режимних обмежень. 
Разом з тим, доказів того що для усунення зазначених порушень позивачем вживалися відповідні заходи, останнім а ні дисциплінарній комісії, а ні суду не надано. 
Щодо застосування регіонального коефіцієнта 1,25 до розрахунку суддівської винагороди всупереч частини четвертої статті 135 Закону № 1402-VIII , колегія суддів враховує, що відповідно до статті 135 Закон №1402-VІІІ суддівська винагорода регулюється цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду. 
Зі змісту частини четвертої статті 135 Закону №1402 - VІІІ випливає, що застосування регіонального коефіцієнта є особливою складовою суддівської винагороди для суддів, які здійснюють правосуддя у відповідних населених пунктах з відповідною кількістю населення. 
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що Територіальне управління, як розпорядник коштів нижчого рівня, при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди повинно неухильно дотримуватися частини четвертої статті 135 Закону №1402 - VІІІ, якою передбачено застосування регіональних коефіцієнтів лише до тих суддів, які здійснюють правосуддя, тобто допущені до розгляду судових справ, здійснюють їх розгляд та приймають по них рішення у населених пунктах з відповідною кількістю населення.
Нездійснення суддею правосуддя є обставиною, яка виключає застосування до його посадового окладу регіонального коефіцієнта. 
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суд від 11.08.2022 справа №520/7193/19, де суд виснував, що - «статтею 135 Закону №1402-VIII передбачена можливість застосування до базового розміру посадового окладу судді регіональних коефіцієнтів, визначених частиною четвертою цієї статті, які є складовою частиною посадового окладу судді, а не доплатою. 
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 31 січня 2019 року в справі №804/3609/18, передбачений частиною четвертою статті 135 Закону №1402-VІІІ регіональний коефіцієнт є складовою частиною посадового окладу судді, а не доплатою. Водночас застосування регіонального коефіцієнту залежить від розташування суду, в якому суддя здійснює судочинство, тобто від кількості населення відповідного населеного пункту і факту здійснення суддею судочинства. Нарахування регіонального коефіцієнту судді, який не має повноваження на здійснення правосуддя, Законом №1402-VІІІ не передбачено.
Відповідну правову позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2020 року в справі №280/602/19, у якій зробив висновки про те, що регіональний коефіцієнт застосовується до базового розміру посадового окладу та не є доплатою. Розмір регіонального коефіцієнту встановлюється у різних розмірах, проте обов`язковою умовою є здійснення суддею правосуддя.
Таку правову позицію також підтримав Верховний Суд у постановах від 21 квітня 2021 року в справах №280/1688/19, №280/3954/19 та від 30 серпня 2021 року в справі №280/1067/19, у яких виклав висновки про те, що з дати припинення здійснення правосуддя суддею, регіональний коефіцієнт перестає виплачуватися, оскільки умовою його виплати є здійснення суддею правосуддя. Пославшись на правову позицію, викладену, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №804/3609/18 та від 21 квітня 2021 року в справі №280/3954/19, Верховний Суд у постанові від 22 липня 2022 року в справі №640/13975/20 зробив висновки про те, що застосування регіонального коефіцієнту до посадового окладу безпосередньо пов`язується законодавцем із розташуванням суду, в якому суддя здійснює судочинство (тобто від кількості населення відповідного населеного пункту), а також із фактом здійснення суддею правосуддя у відповідному суді. 
Отже, обґрунтованим є висновок аудиту, що у ТУ ДСА були відсутні правові підстави для нарахування та виплати регіонального коефіцієнту суддям які не здійснюють судочинство. Будь-яких спростувань щодо цього позивачем не наведено.
Щодо здійснення Територіальним управлінням за КЕКВ 2113 у межах бюджетної програми КПКВК 0501020 у 2021 та 2022 роках видатків на виконання судових рішень на користь суддів та працівників апаратів судів, колегія суддів виходить з того, що порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон) і Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845. 
Відповідно до статті 3 зазначеного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеному державному органі відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. 
Абзацом десятим пункту 25 Порядку №845 визначено, що у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому положення пунктів 28 - 34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми. 
Виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є ДСА України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період. 
У зв`язку з цим виконання зазначеного рішення суду повинно здійснюватися за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» Державною казначейською службою України.
Наразі, аудитом встановлено, що ТУ ДСА в м.Києві у 2021 та 2022 роках здійснило нецільове витрачання коштів в сумі 13131100,0грн. на виконання судових рішень на користь судді та працівників апаратів судів у межах бюджетної програми КПКВК 0501020 видатків за КЕКВ 2113.
Заперечення позивача щодо вказаних порушень зводяться до того, що ДСА України не забезпечило належного фінансування за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів». Доказів того, що ТУ ДСА вирішувалися у відповідних судових провадженнях питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення суду а ні дисциплінарній комісії, а ні суду не надано.
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про відсутність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку. Доводи апеляційної скарги спростовують такий висновок суду першої інстанції, внаслідок чого, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок дисциплінарної комісії щодо несумлінного, недобросовісного виконання ОСОБА_1 , як начальником ТУ ДСА в м. Києві, покладених на нього службових обов`язків та вказує на порушення останнім Присяги державного службовця.
Щодо доводів позивача в частині порушення відповідачем приписів статті 252 Кодексу законів про працю України, оскільки останнім не було отримано згоду виборного органу профспілки, керівником якого він є, колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції , посилаючись на приписи ст.43 Кодексу законів про працю України (КЗпП) вважав ,що звільнення позивач мало бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої він являвся.
Колегія суддів зауважує, що судом застосовано неналежну норму права до спірних правовідносин, зважаючи на статус позивача, як державного службовця.
Так, відповідно до ст. 43-1 КЗпП,розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування.
Таким чином, при звільненні позивача відповідач не потребував попереднього погодження цього питання з будь-якою профспілкою.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив помилкове рішення про задоволення позову.
Таким чином, апеляційна скарга в частині скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог підлягає задоволенню. 
Колегією суддів враховується п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлене при неповному з`ясуванні обставин справи, в порушення норм процесуального права, що є підставою для його сканування з ухваленням нового судового рішення. 
Керуючись ст. ст. 150, 151, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

І.В. Штульман

(повний текст постанови складено 29.05.2026р.)