Справа № 344/14415/24 
Провадження № 22-ц/4808/962/26 
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Девляшевського В. А., Томин О. О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скарг у  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Баран Василь Володимирович, на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2026 року, у складі судді Бородовського С. О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, 
в с т а н о в и в:
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є пенсіонером за віком. Розмір його пенсії становить 2725,00 грн, інші доходи відсутні. Також позивач проживає в селі Лани.
Зазначав, що син позивача ОСОБА_2 та його матір понад три роки чинять позивачу перешкоди у користуванні належною йому на праві спільної власності квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим він звернувся до суду з відповідним позовом.
Позивач вказував, що його дохід складається тільки з пенсії та на оплату житлово-комунальних послуг та забезпечення інших життєво необхідних потреб (їжа, одяг, тощо) витрачає фактично всю пенсію. У позивача наявні хронічні захворювання серця (гіпертонія) та остеохондроз, проте на придбання медикаментів, які необхідні для лікування коштів не вистачає. З метою отримання коштів на лікування він змушений був взяти кошти в кредит у банківських установах.
Вважає, що єдина його дитина - повнолітній син ОСОБА_2 працює далекобійником та має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу, але відмовляється це робити.
Просив суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання непрацездатного батька ОСОБА_1 в розмірі 5000,00 грн щомісячно.
Рішенням Івано-Франківського міськрайонного суду від 05 березня 2026 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька відмовлено.
Відкликано виконавчий лист негайного виконання від 14/01/2025, виданий Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області у цивільній справі №344/14415/24.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 адвокат Баран В. В. подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 2 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Необхідність матеріальної допомоги батькам визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявності у батьків майна, що може приносити дохід тощо. При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімуму, автоматично не свідчить, що батьки чи матір не потребують матеріальної допомоги. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню батьків не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати їм матеріальну допомогу.
Судом першої інстанції не враховано, що позивач внаслідок недостатності отримуваних ним доходів вимушений був робити вибір між відсутністю належного лікування та забезпечення своїх базових потреб. Позивач не міг надати суду квитанції на придбання ліків, оскільки він їх не купляв, бо не мав змоги, так як їх вартість становить 50% доходу позивача.
Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що позивач залишив сім`ю 40 років, тому та не утримував відповідача в період його дитинства. Натомість позивач перебував на заробітках в Чехії та надсилав зароблені кошти своїй сім`ї, що підтверджується наданими суду копіями документів щодо грошових переказів через систему Вестрен Юніон .
В судовому засіданні представник відповідача адвокат Шургот О. В. вказувала, що ОСОБА_2 перебував за кордоном у 2024 році та не проживав у спірній квартирі. Водночас у довідці від 26.02.2025 ФОП ОСОБА_5 зазначено, що відповідач працює на посаді водія з 20.01.2022 та у 2024 році отримував заробітну плату.
Вважає, що враховуючи вказане, обґрунтованому сумніву піддається, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, працюючи водієм, отримує реальний дохід в розмірі мінімальної заробітної плати.
Зазначає, що попри надані докази проведення позивачу ампутації двох нижніх кінцівок, сторона відповідача стверджувала, що ОСОБА_1 є працездатною особою.
За змістом статті 203 СК України що дочка, чи син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
Вважає, що матеріалами справи доведено, що позивач є непрацездатною особою, має дохід у вигляді пенсії та орендної плати за землю, який виходячи зі стану його здоров`я, умов проживання, не може задовольнити його життєві потреби, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач має можливість сплачувати. При цьому судом не встановлено підстав, передбачених статтею 204 СК України для звільнення відповідача від обов`язку утримувати непрацездатного батька.
Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задоволити повністю.
Представник ОСОБА_2 адвокат Шургот О. В. подала відзив на апеляційну скаргу.
Позивач посилається на висновки в постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц; від 18.03.2026 у справі №569/5826/23; від 18.11.2020 у справі №757/52096/18, які ніяким чином не суперечать висновкам, зробленим судом першої інстанції по даній справі.
Необхідною умовою для призначення стягнення аліментів на утримання батька, є доведення, що син є працездатним, отримує доходи та має можливість надавати таку допомогу, надання доказів неможливості надання ним такої допомоги. Вважає, що саме ці обставини досліджувались судом першої інстанції та повністю враховані при прийнятті рішення.
Відповідач об`єктивно не має фінансової можливості платити аліменти на користь батька в розмірі 5000 грн, що підтверджується беззаперечними доказами. 29.07.2024, після тривалої та виснажливої боротьби з онкологією, померла дружина відповідача. На одноосібному утриманні відповідача залишилась неповнолітня на момент подання позову дочка (2007 р.н.), яка нині є студенткою 1-го курсу Івано-Франківського національного медичного університету (контракт). Вартість її навчання становить 59 500 грн на рік. Вона повністю перебуває на утриманні батька. Відповідач проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи (довідка МСЕК серії 12 ААД №057508) з пенсією 2980 грн, вона також потребує його фізичної та матеріальної підтримки.
Зазначає, що відповідач працює водієм у ФОП ОСОБА_5 з 2022 року, і його середня зарплата становить близько 6 800 грн. Відповідач не має змоги утримувати ще і батька, який, з огляду на підтвердження наявності у нього доходів, такої матеріальної допомоги не потребує.
Вважає, що позивач є фінансово забезпеченою особою, оскільки: отримує пенсію у розмірі 2725 грн, отримує регулярний дохід від оренди земельних ділянок загальною площею 1,106 га, володіє нерухомим майном, а саме: 1/3 квартири в м. Івано-Франківську, земельними ділянками; користується автомобілем ВАЗ 2107, а також фактично проживає у будинку в с. Лани (право на який не переоформив після смерті матері у 2013 року, що підтверджено довідкою старостинського округу).
Позивачем не надано належних доказів, що батько утримував сина до досягнення ним повноліття, додані квитанції датуються 2012 і 2015 роком, коли відповідач вже був повнолітній.
Зазначає, що ОСОБА_1 не наводить обґрунтованих аргументів щодо стягнення аліментів у сумі саме 5000 грн. Жодних належних доказів, які б підтверджували необхідність стягнення саме такої суми ОСОБА_1 не надав.
Також вказує, що в межах Програми медичних гарантій та урядової програми «Доступні ліки», пацієнтам із серцево-судинними чи іншими захворюваннями, на які посилається позивач, необхідні для лікування медикаменти надаються безкоштовно. Позивач не надав до суду жодних доказів з приводу того, чи здійснювались у нього витрати на лікування та купівлю ліків, які рекомендували йому лікарі, жодних квитанцій, які б про це свідчили до суду не було надано.
Позивачем не доведені обставини, які свідчать про його скрутне матеріальне становище, та не доведено, що ним здійснюються витрати на лікування.
Вважає, що факт керування позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння свідчить про свідоме нехтування позивачем правилами безпеки та власну протиправну поведінку. Саме така поведінка перебуває у прямому причинному зв`язку з отриманим відмороженням стоп та подальшою їх ампутацією. За таких обставин відсутні правові підстави для покладення відповідальності за наслідки виключно особистих дій позивача на відповідача.
Рішення суду є законним та обґрунтованим, судом з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи; судом додержано норми процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).
Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Враховуючи категорію справи та ціну позову в даній справі, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.
Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не встановлено обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, які давали б достатні підстави покласти на відповідача обов`язок утримувати непрацездатного батька.
З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі 2725 грн, що підтверджується довідкою про доходи №9 419 4844 6504 1406 доданою позивачем до позовної заяви.
09.07.2014 між ТОВ «Гудвеллі Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі на земельну ділянку площею 0,936 га, кадастровий номер ділянки 2621284900:02:001:0529, що знаходиться в с. Лани Івано-Франківського району, Івано-Франківської області, строком на 15 років. 01.02.2022 договір було переукладено строком на 25 років, тобто до 01.02.2047. 
За період дії даних договорів оренди землі (2014-2024) ОСОБА_1 було виплачено орендну плату та відшкодування за користування земельною ділянкою у розмірі 23448,58 грн. 
Державна податкова служба України надала відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору за звітні періоди з 01.01.2024 по 31.12.2025 стосовно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із наданих відомостей вбачається, що ОСОБА_1 отримував доходи за 2024-2025 роки від ТОВ «Гудвеллі Україна» за надання земельних ділянок в оренду у розмірі 6278,05 та 8 497,32 грн відповідно (а.с. 180).
Позивач проживає в с. Лани Івано-Франківського району, Івано-Франківської області, в даному селі позивач проживає у будинку який належав його матері - ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті, позивач право власності не оформив, зазначений факт підтверджується відповіддю Ланівського старостинського округу Дубовецької сільської ради від 27.02.2025 року №6/7 - 44 на адвокатський запит адвоката Шургот О. В.
ОСОБА_1 належить 1/3 квартири АДРЕСА_1 ; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,936 га з кадастровим номером 2621284900:02:001:0529 та інші ділянки, сумарний розмір яких (1,106 га) переданий в оренду ТОВ «Гудвеллі Україна» також у його користуванні перебуває автомобіль марки ВАЗ 2107. 
Вказані обставини не заперечуються стороною позивача.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина 8 статті 7 СК України).
Відповідно до частини 1 статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.
Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.
Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків.
Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.
Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).
З указаного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19.
Таким чином, при встановленні того чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребує матеріальної допомоги.
Зазначені обставини повною мірою були враховані судом першої інстанції.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Оцінюючи докази в їх сукупності та вирішуючи питання про стягнення аліментів на користь непрацездатного батька суд першої інстанцій не встановив наявності обставин, які б свідчили про наявність потреби у матеріальній допомозі позивачу.
Не доведення належними та допустимими доказами факту потреби у матеріальній допомозі виключає можливість застосування частини 1 статті 202 СК України та покладення на відповідачку обов`язку утримувати свого батька.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 640/919/17, провадження № 61-30295св18, від 07 листопада 2018 року у справі № 400/1621/16-ц, провадження № 61-18661св18.
Відповідно до Законів України «Про державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність - 2595 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він є непрацездатним, має низку захворювань, та розмір отримуваної ним пенсії не дозволяє йому забезпечувати належний рівень життя та оплачувати лікування.
Разом з тим, при вирішенні питання щодо стягнення аліментів з повнолітньої особи на утримання батьків необхідною умовою для задоволення вимог є саме потреба матері, батька в матеріальній допомозі, яка визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків, враховуючи отримання ними пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.
Будь-яких доказів щодо розміру своїх витрат на харчування, лікування, утримання житла тощо, та що отримувана ним пенсія позбавляє його можливості бути забезпеченим за рівнем життя не нижче від встановленого прожиткового мінімуму, виходячи з приписів статті 46 Конституції України, позивачем не надано.
Посилання позивача на незадовільний стан здоров`я не підтверджують обставин його щомісячних витрат на лікування, які перевищують його дохід у вигляді пенсії. Посилаючись на потребу в допомозі від відповідача та недостатність коштів для задоволення своїх потреб, позивач в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надав суду доказів щодо розміру своїх витрат на забезпечення життєдіяльності, також доказів щодо призначення позивачу препаратів та ліків, медичних призначень у виписці із медичної картки позивача, та не надав доказів, що підтверджують придбання таких медичних препаратів саме позивачем для власного лікування.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо отримання позивачем кредиту для отримання лікування. Згідно з наданими довідками з державних лікарень не передбачено отримання позивачем платних послуг, водночас квитанцій, що підтверджують купівлю ліків, матеріали справи не містять.
Посилання позивача на ампутацію кінцівок як на самостійну підставу для стягнення аліментів є безпідставним та ґрунтується на неправильному тлумаченні положень ст. 203 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. 
Отже, зазначена норма регулює саме питання участі у додаткових витратах, зумовлених особливим станом здоров`я батьків, і не встановлює автоматичного обов`язку щодо стягнення аліментів лише з підстав наявності інвалідності чи ампутації кінцівок.
Сам по собі факт ампутації кінцівок та встановлення інвалідності не є безумовною підставою для задоволення вимог про стягнення аліментів. Для виникнення такого обов`язку позивач повинен довести свою потребу в матеріальній допомозі, неможливість самостійно забезпечувати належний рівень утримання, а також наявність у відповідача реальної можливості надавати таку допомогу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на час звернення до суду з позовом отримував пенсію у розмірі, не нижчому за прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, також отримує орендну плату за користування його земельною ділянкою, проживає у будинку своєї матері, право власності на який не оформив після її смерті.
Суд під час розгляду справи врахував прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який отримує позивач, у сукупності з іншими доказами для вирішення спору, що відповідає висновкам, викладеним у постановах об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) та постанові Верховного Суду від 16 квітня 2018 року у справі № 759/1315/17-ц (провадження № 61-10396св18).
Враховуючи, що сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності потреби у наданні матеріальної допомоги зі сторони сина, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов правильного висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів на його користь та постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Баран Василь Володимирович, залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2026 року- без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О. В. Пнівчук
Судді: В. А. Девляшевський
О. О. Томин