ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/5566/25 пров. № А/857/41407/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року (ухвалене головуючим – суддею Кафарським В.В. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/5566/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним і скасування рішення, а також зобов`язання до вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення №909340150519 від 18.06.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке полягає у відмові здійснення перерахунку пенсії відповідно до ч. 1. ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням довідки №07/14-140 від 03.07.2014 про заробітну плату за 1983-1988 роки;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії позивача з 11.06.2025 відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням довідки №07/14-140 від 03.07.2014 про заробітну плату за 1983-1988 роки.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що звернулася до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про здійснення перерахунку пенсії відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківської області рішенням №909340150519 від 18.06.2025 відмовлено у здійсненні такого перерахунку, мотивуючи тим, що долучена до заяви про перерахунок пенсії довідка №07/14-140 від 03.07.2014 не підтверджена первинними документами. Таке рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області позивач вважає протиправним.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.09.2025 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення №909340150519 від 18.06.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке полягає у відмові здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 1. ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням довідки №07/14-140 від 03.07.2014 про заробітну плату за 1983-1988 роки. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 11.06.2025 відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням довідки №07/14-140 від 03.07.2014 про заробітну плату за 1983-1988 роки. У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що орган Пенсійного фонду України безпідставно не врахував подану позивачем довідку про заробітну плату та відмовив йому у перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати, що зазначена у такій довідці, чим допустив порушення прав позивача.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах ПФУ та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
11.06.2025 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про здійснення перерахунку пенсії відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням довідки №07/14-140 від 03.07.2014 про заробітну плату за 1983-1988 роки.
За результатами розгляду заяви за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення №909340150519 від 18.06.2025 про відмову у перерахунку пенсії позивача, оскільки згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробіток за будь-які 60 місяців страхового стажу по 30.06.2000 враховується для обчислення пенсії виключно у разі підтвердження змісту довідки первинними документами.
Вважаючи протиправним таке рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову у перерахунку пенсії, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV), яким визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг.
За ст. 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період, коли особа підлягала соціальному страхуванню і за неї сплачувалися внески.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата за весь період страхового стажу з 01.07.2000. Крім того, пенсіонер може подати довідку про заробітну плату за будь-які 60 місяців страхового стажу до 01.07.2000 за умови її підтвердження первинними документами.
Для періодів до 01.07.2000 заробітна плата враховується лише на підставі документів про її нарахування, за наявності підтвердження первинними документами (особові рахунки, платіжні відомості тощо). За періоди після 01.07.2000 на підставі даних персоніфікованого обліку.
Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).
Відповідно до абз. 2, 3 підпункту 3 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30.06.2000 (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
У разі якщо страховий стаж починаючи з 01.07.2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 (додаток 1).
Згідно з абз. 1 п.2.10 розділу ІІ Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної платні за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.
Тобто, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у первинних документах відносно позивача за відповідний період.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 358/1179/17, від 24.04.2018 у справі № 686/6278/17, від 27.02.2020 у справі № 2а-6873/11, від 23.12.2020 у справі № 520/7125/17, від 23.12.2020 у справі № 504/422/17 від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17.
Крім того, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при перерахунку пенсії.
Як зазначив суду першої інстанції, що у розглядуваному випадку Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківської області рішенням №909340150519 від 18.06.2025 відмовлено у здійсненні такого перерахунку, мотивуючи тим, що долучена до заяви про перерахунок пенсії довідка №07/14-140 від 03.07.2014 не підтверджена первинними документами.
Матеріалами справи підтверджується, що згадана довідка про заробітну плату видана на підставі особових рахунків 1983-1988 років, у ній вказано відомості про отримувану позивачем заробітну плату, а також зазначено, що на всі виплати нараховані страхові внески Пенсійного фонду України. Окрім цього, засвідчена така довідка підписами уповноважених осіб (керівником і бухгалтером), а також скріплена відповідною печаткою підприємства.
При цьому, відповідачем не доведено те, що відомості про розмір заробітної плати, які відображені у спірній довідці, не підтверджуються первинними документами.
За таких обставин, відповідач безпідставно не врахував подану ОСОБА_1 довідку про заробітну плату та відмовив йому у перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати, що зазначена у такій довідці, чим допустив порушення прав позивача, що має наслідком визнання протиправним та скасування спірного рішення та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунку пенсії відповідно до ч. 1. ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»
Щодо покликання апелянта на неможливість зобов`язання відповідача на майбутнє вчиняти дії чи утриматись від вчинення певних дій, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому, колегія суддів зазначає наступне.
Суд також зазначає, що згідно з пунктом 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Так, Верховним Судом у справі №580/1617/19 зазначено, що адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Суд зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Таким чином, зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, висновки Верховного Суду, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправними і скасування спірного рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії на підставі довідки №07/14-140 від 03.07.2014 про заробітну плату за 1983-1988 роки, а також зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача, із врахуванням відомостей такої довідки про заробітну плату.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 300/5566/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула