Справа № 487/4823/25 
Провадження № 2/487/261/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Марченко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2025 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , в якій позивач просить: стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 65089,44 (Шістдесят п`ять тисяч вісімдесят дев`ять) доларів США 44 цента, яка складається з заборгованості за Кредитним договором 1 - 57058,56 (П`ятдесят сім тисяч п`ятдесят вісім) доларів США 56 центiв, а саме:
- по тілу кредиту – 45820,45 дол. США;
- за відсотками – 11238,11 дол. США,
за Кредитним договором 2 - 8030,88 (Вісім тисяч тридцять) доларів 88 центів, а саме:
- по тілу кредиту - 6304,28 дол. США;
- за відсотками – 1726,60 дол. США.
Стягнути з Відповідача на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір в розмірі 32708,30 грн.
Позов мотивований тим, що між ОСОБА_3 та ЗАТ «Альфа-Банк» (після зміни найменування – АТ «Сенс Банк») було укладено 12 вересня 2007 року рамкову угоду № SMERS00059, за якою сторони домовилися, що загальний розмір кредитних продуктів за договорами (угодами) в межах цієї Угоди не повинен перевищувати 85 000 дол. США. На виконання цієї угоди сторони уклали Договір про надання траншу №SME0003758 від 12 вересня 2007 року у сумі 68 245,00 доларів США та Договір про надання траншу № SME0003811 від 14 вересня 2007 року у сумі 16 500,00 доларів США. 30 березня 2015 року Банк отримав інформацію, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. 13 липня 2015 року Банком була направлена претензія кредитора до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори на підставі якої заведено спадкову справу №422/2015 18 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк» або Банк) звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на спадкове майно, однак в задоволенні позову рішенням суду від 12.10.2020 було відмовлено. Вказане рішення залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 17.11.2021. У березні 2023 року позивач звернувся із заявою про визнання спадщини відумерлою та рішенням заводського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2024 року позовну заяву задоволено. Проте Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04.03.2025 відмовлено у задоволенні заяви і встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем п`ятої черги за законом. ОСОБА_3 неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за договорами, чим порушував істотні умови Кредитних договорів в результаті чого утворилася заборгованість станом на 23.12.2024, розмір якої складає: за Кредитним договором №SME0003758 від 12 вересня 2007 рок - 57058,56 (П`ятдесят сім тисяч п`ятдесят вісім) доларів США 56 центiв, а саме: по тілу кредиту – 45820,45 дол. США; за відсотками – 11238,11 дол. США; за Кредитним договором № SME0003811 від 14 вересня 2007 року - 8030,88 (Вісім тисяч тридцять) доларів 88 центів, а саме: по тілу кредиту - 6304,28 дол. США; за відсотками – 1726,60 дол. США. Оскільки договірні зобов`язання не виконані, тому вони перейшли до спадкоємця.
Ухвалою суду від 22 липня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Витребувано докази та зобов`язано позивача надати суду розрахунки заборгованості та копію свідоцтва про смерть у якості, що дозволить суду дослідити їх зміст.
Ухвалою суду від 10 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.
17 лютого 2026 року надійшов відзив на позовну заяву, сформований в системі «Електронний суд» адвокатом Даниловою К.Ю. Відповідно до відзиву, відповідач не визнає позовні вимоги, посилаючись на недоведеність розміру заборгованості, оскільки надані розрахунки та виписки неналежної якості, а також на сплив позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушення свого права на повернення кредиту 31.05.2015 (наступний день з дня отримання позивачем повідомлення про смерть позичальника), а про особу спадкоємця 31.10.2016 (дата отримання відповіді про зареєстрованих осіб, де вказана окрім інших і відповідач по цій справі). Також зазначає, що у справі відсутні відомості про вартість успадкованого майна, тому доцільним є провести експертизу. Просить застосовувати позовну давність, відмовити у задоволенні позову та розподілити судові витрати.
17 лютого 2026 року надійшло клопотання про огляд в судовому засіданні справи № 487/3658/16.
07 квітня 2026 року надійшли додаткові пояснення позивача, в яких він зазначає, що строк позовної давності не сплив, оскільки у постанові Миколаївського апеляційного суду від 17.11.2021 у справі № 487/3658/16 було встановлено, що не доведено факту проживання відповідачів зі спадкоємцем та не спростовано, що ОСОБА_6 не є спадкоємицею. Тому Банку стало відомо про спадкоємицю ОСОБА_6 , як спадкоємицю наступної черги, тільки 17.11.2021. Отже строк позовної даності не пропущено, враховуючи продовження строку позовної давності на час карантину. Щодо відстності у справі документів, що підтверджують розмір заборгованості, представник позивача зазначає, що в матеріалах справи наявні детальні розрахунки заборгованості.
02 червня 2026 року надійшли заперечення представника відповідача, в яких вона зазначає, що склад спадкоємців, умови та час відкриття спадщини встановлюються законом, а не рішенням суду. Більш того, у справі № 487/3658/16-ц суд досліджував не те, чи є відповідачка по цій справі спадкоємицею, а те, чи була відповідачка по тій справі, тобто Ганчо-Урбонавічене Т., належною відповідачкою по тій справі. ОСОБА_1 набула прав та обов`язків спадкоємця у день смерті ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_2 , банк дізнався про порушення свого права 31.05.2015, а про особу спадкоємця – 31.10.2016. Це свідчить про те, що строк позовної давності почався 01.11.2016, а сплив 31.10.2019. В свою чергу позивач звернувся до суду лише в липні 2025 року. 
Представник позивача подав заяву, в якій повідомив, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити.
Відповідач та її представник в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
Враховуючи наведене, відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, матеріали справи № 487/3658/16-ц, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк та ОСОБА_3 , 12 вересня 2007 року було укладено рамкову угоду № SMERS00059, за якою сторони домовилися, що загальний розмір кредитних продуктів за договорами (угодами) в межах цієї Угоди не повинен перевищувати 85 000 доларів США. Кредитні продукти можуть надаватися кредитором клієнту у гривні, євро та доларах США, при цьому загальна сума заборгованості не повинна перевищувати суми, зазначеної у пункту 1.2 цієї угоди. При цьому перерахунок загальної суми кредитних продуктів в межах цієї Угоди в валюту суми, зазначеної у пункту 1.2 цієї угоди, здійснюється за офіційним курсом, встановлених Національним банком України на дату видачі кредитних коштів за відповідними договорами, передбаченими цією Угодою (т.1 а.с.125). 
05 червня 2008 року додатковою угодою до рамкової угоди № SMERS00059 від 12 вересня 2007 року внесені зміни в п. 1.2. Рамкової угоди, якою сторони домовились, що загальний розмір кредитних продуктів за договорами (угодами) в межах цієї Угоди не повинні перевищувати 125 000 доларів США (т.1 а.с.100).
28 серпня 2009 року додатковою угодою до рамкової угоди № SMERS00059 від 12 вересня 2007 року викладено пункт 4.7 статті 4 «заключних положень» в новій редакції, внесені до Договору застереження, яке є третейською угодою (справа № 487/3658/16-ц т.1 а.с.29).
На умовах Рамкової угоди та Договору про надання траншу №SME0003758 від 12 вересня 2007 року, Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 68 245,00 дол. США на строк користування 71 місяць зі сплатою 14,5 % річних, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним, згідно з графіком, наведеним у Додатку №1 до цього договору (т. 1 а.с.110-114).
24 березня 2009 року додатковою угодою до договору про надання траншу №SME0003758 від 12 вересня 2007 року сторонами встановлені періоди та розміри процентів за користування кредитом (т.1 а.с. 92 (зворот)-95).
12 серпня 2009 року додатковою угодою до Договору про надання траншу №SME0003758 від 12 вересня 2007 року сторонами встановлені періоди та розміри процентів за користування кредитом (т.1 а.с. 91-93).
30 квітня 2010 року додатковою угодою до договору про надання траншу №SME0003758 від 12 вересня 2007 року сторонами з 30 квітня 2010 року встановлені інші періоди та розміри ставок процентів за користування кредитом (т.1 а.с.89-90). 
01 листопада 2011 року додатковою угодою до договору про надання траншу №SME0003758 від 12 вересня 2007 року з 01 листопада 2010 року встановлено проценти за користування кредитом в розмірі 12% річних, з 11 грудня 2010 року – 8,5% річних, внесено зміни до Графіку повернення кредиту (том 1 а.с. 87-88).
11 травня 2011 року додатковою угодою до договору про надання траншу №SME0003758 від 12 вересня 2007 року, викладено Додаток №1 до договору у новій редакції, визнано підпункт 5.8.1 таким що втратив чинність, викладено п. 5.8., п. 5.9. у новій редакції, доповнено статтю 5 пунктом 5.10., 5.11., викладено п. 6.1., 6.2. у новій редакції (том. 1 а.с. 84 (зворот)-86).
10 червня 2011 року додатковою угодою до договору про надання траншу №SME0003758 від 12 вересня 2007 року з 10 червня 2011 року встановлено проценти за користування кредитом в розмірі 19% річних, з 11 червня 2011 року – в розмірі 12% річних, викладено графік повернення кредиту у новій редакції (том 1 а.с. 82-84).
На умовах Рамкової угоди та Договору про надання траншу № SME0003811 від 14 вересня 2007 року Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 16 500,00 дол. США на строк кредитування 71 місяць зі сплатою процентів в розмірі 14,5 % річних, а позичальник зобов`язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти та комісії за кредитом у встановлений строк та виконати інші зобов`язання за цим договором в повному обсязі (т.1 а.с. 115-119).
24 березня 2009 року додатковою угодою до договору про надання траншу № SME0003811 сторонами встановлені періоди та розміри процентів за користування кредитом (т.1 а.с. 96-98).
28 серпня 2009 року додатковою угодою до договору про надання траншу № SME0003811 сторонами внесені зміни до статті 5 «Прав та обов`язків сторін» та статті 6 «Вирішення спорів» (справа № 487/3658/16-ц т.1 а.с.51-52).
29 червня 2011 року додатковою угодою до договору про надання траншу № SME0003811 сторонами визнано підпункт 5.8.1 таким що втратив чинність, викладено п. 5.8., п. 5.9. у новій редакції, доповнено статтю 5 пунктом 5.9., 5.10., викладено п. 6.1., 6.2. у новій редакції (т.1 а.с.98 (зворот)-99).
14 вересня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір застави рухомого майна №SMERS00059/4, згідно з умовами якого в заставу банку передано автомобіль типу легковий седан-В, марки CHRYSLER, моделі SEBRING 2.7 LI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , 2006 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 2736 куб.см. (справа № 487/3658/16-ц т.1 а.с.71-76).
05 червня 2008 року на забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника перед Банком, між останнім та ОСОБА_3 укладено договір застави рухомого майна №SMERS00059/5, згідно з умовами якого в заставу банку позичальником передано автомобіль типу вантажний фургон малотоннажний-В, марки MERCEDES-DENZ, моделі 903,6 КА, реєстраційний номер НОМЕР_3 шасі (кузов, рама) НОМЕР_4 , 2004 року випуску, білого кольору, об`ємом двигуна 2148 куб.см. (справа № 487/3658/16-ц т.1 а.с.65-70)
Крім того, на забезпечення виконання кредитних зобов`язань перед Банком, на підставі договорів іпотеки №SMERS00059/1 від 12 вересня 2007 року та від 29 червня 2011 року, позичальником ОСОБА_3 передано Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 56, відповідно (т.1 а.с. 101-107).
30 березня 2015 року ОСОБА_5 повідомила банк про смерть чоловіка, позичальника ОСОБА_3 (справа № 487/3658/16-ц том 1 а.с. 83-84).
13 липня 2015 року Банком була направлена претензія кредитора до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори на підставі якої заведено спадкову справу №422/2015 (справа № 487/3658/16-ц том 1 а.с. 85-88).
Відповідно до копії спадкової справи №422/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яка міститься у справі № 487/3658/16-ц, Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою на підставі заяви – претензії Банку від 13 липня 2015 року з вимогами до спадкоємців заведено спадкову справу. На вказану вимогу отримано відповідь про те, що спадкоємці померлого ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі заяви-претензії ПАТ «Альфа-Банк».
З матеріалів справи № 487/3658/16-ц ((т. 1 а.с.192, 201-202 ) вбачається, що згідно актового запису про народження № 174 від 12 січня 1971 року, наданого на запит суду Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_4 є дочкою померлого ОСОБА_3 . На день смерті останнього (з 13 жовтня 2011 року) була зареєстрована разом з спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_2 , а також за вказаною адресою зареєстрована його онука – ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (лист №2/3-5226 від 19 жовтня 2016 року), які були повідомлені на запит Заводського районного суду м. Миколаєва у цивільній справі № 487/3658/16-ц та довідкою, виданою Приватним підприємством ЖЕК-10 №2209 від 13 листопада 2014 року (справа № 487/3658/16-ц том 1 а.с.187, 192, 201-202, том 2 а.с. 9).
Дружина ОСОБА_3 – ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (справа № 487/3658/16-ц том 1 а.с. 80-81, 155).
18 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк» або Банк) звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на спадкове майно та виселення.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 січня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення всіх мешканців з квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 залишені без розгляду.
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 12 жовтня 2020 року у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» відмовлено. Рішення обґрунтоване тим, що відсутні докази того, що дружина померлого ОСОБА_5 постійно проживала разом із ним та була зареєстрована на час відкриття спадщини, а ОСОБА_4 лише зареєстрована із спадкодавцем, але постійно не проживала.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на спадкове майно скасовано та ухвалено нове рішення. Позов АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на спадкове майно задоволено в частині звернення стягнення на предмети іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 в рахунок погашення заборгованості спадкодавця ОСОБА_3 перед АТ «Альфа Банк» за кредитним договором від 12 вересня 2007 року № SME0003758 у розмірі 57058,92 дол США. У задоволенні позовних вимог АТ «Альфа Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмети застави відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року вказану постанову Миколаївського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року в частині позовних вимог акціонерного товариства «Альфа – Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «АльфаБанк» - залишено без задоволення. Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2020 року в частині відмови АТ «АльфаБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 залишено без змін.
У березні 2023 року АТ «Сенс Банк» звернулося до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, заінтересовані особи: Миколаївська міська рада, Радсадівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області.
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 25 листопада 2024 року заяву АТ «Сенс Банк» задоволено. Визнано відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - квартиру АДРЕСА_6 ; квартиру АДРЕСА_6 , та 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_7 .
Передано спадщину: у вигляді квартир у власність територіальної громади м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради; 1/2 частку житлового будинку - у власність Радсадівської селищної територіальної громади.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 березня 2025 року рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 25 листопада 2024 року скасовано. Заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк», заінтересовані особи: Миколаївська міська рада, Радсадівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду. Колегія суддів виходила із відсутності підстав для розгляду заяви Банка про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження, оскільки встановлено прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 його спадкоємцем за законом п`ятої черги - онукою, а квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , власником яких зареєстрований спадкодавець, є спільною сумісною власністю його та дружини ОСОБА_5 , після смерті якої її спадкоємець за законом першої черги спадкування (дочка) прийняла спадщину, тобто наявний спір про право, що підлягає розгляду у порядку позовного провадження.
Відповідно до змісту позовної заяви, яка розглядається, ОСОБА_3 неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за договорами, чим порушував істотні умови Кредитних договорів в результаті чого утворилася заборгованість станом на 23.12.2024, розмір якої складає: 
за Кредитним договором №SME0003758 від 12 вересня 2007 рок – 57 058,56 (П`ятдесят сім тисяч п`ятдесят вісім) доларів США 56 центiв, а саме: по тілу кредиту – 45 820,45 доларів США, за відсотками – 11238,11 доларів США; 
за Кредитним договором № SME0003811 від 14 вересня 2007 року – 8 030,88 (Вісім тисяч тридцять) доларів 88 центів, а саме: по тілу кредиту - 6304,28 доларів США; за відсотками – 1726,60 доларів США.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого:
За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
За змістом частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Згідно із частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
В силу частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1270 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (частина 1 статті 1273 ЦК України).
Як передбачено частинами 1, 2 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (статті 1258 ЦК України).
За правилами статей 1281, 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Згідно зі статтею 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17, на яку посилається заявник, вказано:
правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Як встановлено судом та не заперечувалось відповідачем, позивачем дотримано вимоги статті 1281 ЦК України щодо строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, оскільки 13 липня 2015 року в межах шестимісячного строку направлено відповідну вимогу кредитора до державної нотаріальної контори.
Також встановлено, що заповіт ОСОБА_3 відсутній, тому спадкування його майна може відбуватися за законом.
Дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на час відкриття спадщини після нього не була зареєстрована разом зі спадкодавцем та спадщину не прийняла, що встановлено рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.10.2020 у справі № 487/3658/16-ц, яке в цій частині не оскаржувалось.
На час смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ним були зареєстровані: ОСОБА_4 (дочка) та його онука - ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (лист №2/3-5226 від 19 жовтня 2016 року), які були повідомлені на запит Заводського районного суду м. Миколаєва у цивільній справі № 487/3658/16-ц та довідкою, виданою Приватним підприємством ЖЕК-10 №2209, від 13 листопада 2014 року.
Відмовляючи у позові Акціонерного товариства «АльфаБанк» до ОСОБА_4 як до спадкоємця майна померлого ОСОБА_3 про звернення стягнення на спадкове майно, Миколаївський апеляційний суду у постанові від 17 листопада 2021 року у справі №478/3658/16-ц виснував, що відповідачка у справі - дочка померлого ОСОБА_3 була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою, але фактично з ним не проживала, тому спадщину не прийняла.
Тобто спадкоємці першої черги спадкодавця ОСОБА_3 дочка та дружина спадщину не прийняли.
Натомість, як вже було встановлено та зазначено вище, на день смерті ОСОБА_3 разом з ним була зареєстрована його онука ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).
Оскільки спадкоємці попередніх черг спадщину не прийняли, право на спадкування на підставі частини 2 статті 1258 ЦК України перейшло до спадкоємців наступних черг, зокрема до онуки, яка в даному випадку є спадкоємцем п`ятої черги за законом (частина 1 статті 1265 ЦК України).
У справі відсутні докази того, що вона на день відкриття спадщини постійно не проживала зі спадкодавцем або відмовилася від спадщини у визначений законом строк. Відтак, на підставі частини 3 статті 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину.
Слід також зазначити, що відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), висловлюючи заперечення проти позову, жодним чином не зазначала та не надала суду доказів того, що вона не прийняла спадщину.
З огляду на викладене, суд встановив, що спадкоємицею ОСОБА_3 , яка вважається такою, що прийняла спадщину, є його онука — Урбонавічуте Габне ( ОСОБА_2 ). Оскільки боржник помер, обов`язок із виконання зобов`язання щодо повернення кредиту покладається на неї.
Що стосується розміру вимог кредитора, слід зазначити таке.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 521/10631/20, вказано, що «до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».
Відповідно до змісту позовної заяви, ОСОБА_3 неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за договорами, чим порушував істотні умови Кредитних договорів в результаті чого утворилася заборгованість станом на 23.12.2024, розмір якої складає: 
за Кредитним договором №SME0003758 від 12 вересня 2007 рок – 57 058,56 (П`ятдесят сім тисяч п`ятдесят вісім) доларів США 56 центiв, а саме: по тілу кредиту – 45 820,45 доларів США, за відсотками – 11238,11 доларів США; 
за Кредитним договором № SME0003811 від 14 вересня 2007 року – 8 030,88 (Вісім тисяч тридцять) доларів 88 центів, а саме: по тілу кредиту - 6304,28 доларів США; за відсотками – 1726,60 доларів США.
На підтвердження розміру заборгованості позивач додав до позовної заяви виписки за особовими рахунками та розрахунок заборгованості. 
Проте, дослідивши вказані документи, суд встановив, що надані виписки є частково нерозбірливими, а розрахунок заборгованості — взагалі нечитабельним через занадто дрібний та розмитий шрифт. Зазначені недоліки унеможливлюють з`ясування змісту цих документів, перевірку відповідності наведених у них даних умовам договору, а також їх взаємну узгодженість між собою, встановлення розміру кредитної заборгованості неможливо.
Ухвалою суду від 22 липня 2025 року зобов`язано Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» надати суду розрахунки заборгованості та копію свідоцтва про смерть у якості, що дозволить суду дослідити їх зміст.
Однак, позивач вимог ухвали не виконав, належних та читабельних копій витребуваних документів не надав, про причини неможливості їх подання суд не повідомив.
Крім того, в обґрунтування своїх заперечень представник відповідача посилався на неналежність наданих виписок та розрахунків, проте ці доводи сторони відповідача під час розгляду справи позивачем спростовані не були.
Також слід зазначити, що розмір заборгованості, зазначений у цій позовній заяві є меншим, ніж зазначено у претензії кредитора, надісланій до третьої миколаївської державної нотаріальної контори.
Оскільки зміст вказаних документів неможливо ідентифікувати, вони не можуть вважатися належними, допустимими та достовірними доказами у розумінні статей 77, 78, 79 ЦПК України, а тому не можуть бути покладені в основу судового рішення.
За таких обставин, оскільки подані документи є нечитабельними, а ухвала суду про їх витребування позивачем не виконана, встановлення дійсного розміру заборгованості є неможливим, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір позовних вимог.
З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 289, 352, 354-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», ЄДРПОУ: 23494714, адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100.
Відповідач: ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя:         З.М. Сухаревич