Дата документу 22.04.2026 Справа № 333/6742/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №333/6742/25   Головуючий у 1- інстанції Стоматов Е.Г.
Провадження № 22-ц/807/1100/26 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
22 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Гончар М.С.,
Трофимової Д.А.
за участю секретаря судового засідання Бєлової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИЛА:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» про захист прав споживачів.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.07.2018 між Товариством та Клієнтом укладено договір про надання банківських послуг за умовами якого: "Я погоджуюсь з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір банківських послуг (далі - Договору), укладання якого я підтверджую і зобов`язуюсь виконувати його умови." За мовчазною згодою Сторін Договору, на постійній основі, без письмового заперечення з боку будь-якої зі сторін, між Клієнтом та Банком виникли правовідносини, в межах яких здійснювалося отримання й надання фінансових послуг.
09.05.2025 орієнтовно о 21 годині 30 хвилині Позивачка, інші та Банк стали жертвами телефонних шахраїв, вчинених невстановленими особами, які шляхом обману отримали доступ до клієнтського банкінгу (обставини злочину зазначено у витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань). Шахраї продемонстрували обізнаність щодо персональних даних Позивача та діяли як представники Відповідача. Внаслідок дій шахраїв завдано, зокрема Позивачці збитків у сумі 17 521,89 грн, збитків Банку - на суму 100 000,00 грн.
Просила суд: визнати неправомірними дії АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УНІВЕРСАЛ БАНК" щодо формування та обліку за ОСОБА_1 , заборгованості, що виникла 09.05.2025 внаслідок шахрайських дій третіх осіб; зобов`язати АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УНІВЕРСАЛ БАНК" списати будь-які фінансові зобов`язання, які обліковувалися/обліковуються за ОСОБА_1 та сформовані 09.05.2025 внаслідок шахрайських дій; стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УНІВЕРСАЛ БАНК" на користь ОСОБА_1 46 140,00 грн сплачених коштів та судові витрати.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2026 року відмовлено в задоволення позову.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просила рішення суду скасувати та та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а також вирішити питання судових витрат, опісля ухвалення рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що відсутнє волевиявлення Позивачки на укладення правочину(ів) (кредитного зобов`язання) > правочин не укладено; відповідно до принципу: ex iniuria ius non oritur - з неправомірної дії не виникає права - відсутні правові підстави для покладення обов`язку на Позивачку; банк, фактично ліквідуючи власні збитки за рахунок Позивача, несправедливо збагачується, продовжуючи нарахування % тощо; єдиною правовою підставою для відновлення справедливості є визнання того, що у результаті шахрайства: (і) майно Позивача та Банку втрачено, (іі) обов`язок Позивача не виник, (ііі) правочин(и) відсутній(і), (iv) Банк має повернути Позивачці сплачені за неіснуючим(ими) зобов`язанням(и) кошти.
07 квітня 2026 року від АТ «Універсал Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.
За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. 
Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд першої інстанції враховуючи наявні в матеріалах справи докази, прийшов переконання, що ініціюючи позовні вимоги до АТ «Універсал Банк» позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження порушень зі сторони банку на проведення розрахункових операцій та відсутності волі ОСОБА_1 на вчинення цих перерахунків до повідомлення про блокування картки/рахунку/ на рух коштів.
Таким чином, оскільки переказ грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 здійснювався нею особисто і, саме її дії призвели до втрати грошових коштів, відповідно можна прийти до висновку, що в даному випадку банк звільняється від відповідальності перед позивачем за виконання вказаних платіжних операцій, відтак дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог. 
Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 липня 2018 року ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг з АТ «Універсал банк» (надалі - Анкета-заява), відповідно до п. 1 якої ця Анкета-заява разом із: - умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал банк» у разі надання банківських послуг щодо продуктів (MONOBANK, Universal Bank), таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, що розміщений за посиланням www.monobank.ua/terms; - тарифами, що розміщенні за посиланням www.monobank.ua/rates., складають Договір про надання банківських послуг. На підставі п. 2 Анкети-заяви АТ «Універсал банк» було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 та емітовано картку НОМЕР_2 . До вказаного карткового рахунку підключена послуга Монобанк24.
Відповідно до п.3 Анкети-заяви Клієнт підтверджує, що він ознайомлений із умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. окрім цього, Клієнт беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту.
Відповідно п.6 анкети-заяви клієнт просив вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі її електронний підпис) обов`язковим для здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй в банку.
Також клієнт засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідальним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення удосконаленого електронного підпису у мобільний додаток з метою засвідчення дій клієнта згідно з Договором.
Відповідно до другого речення п. 10 анкети-заяви клієнт надав право та доручив банку здійснювати договірне списання коштів з усіх рахунків клієнта, відкритих у банку, без додаткових розпоряджень клієнта, для погашення будь-яких інших грошових зобов`язань клієнта перед банком, що випливають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між клієнтом та банком.
Відповідно до Анкети-Заяви до Договору про надання банківських послуг, підписанням цього Договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений з Умовами і правилами обслуговування осіб в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при паданні банківських послуг щодо продуктів MONOBANK | Universal Bank, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, Тарифами та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.
ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» досягли згоди по всім умовам, погодили їх та підтвердили своє волевиявлення підписами: як фізично на Анкеті-Заяві так і у мобільному додатку через використання позивачем електронного підпису.
Відповідно до п. 4.2.2. Глави 4 Розділу 1 Умов і правил: «Клієнт зобов`язаний підтримувати в актуальному стані номер свого мобільного телефону та інші дані зазначені в Анкеті-заяві. У разі їх зміни - негайно інформувати про це Банк.
Відповідно до п. 4.2.6. клієнт зобов`язується не встановлювати на телефоні / пристрої, що використовується для підключення телефону клієнта або використовуваному для підключення до системи Мобільного додатку неліцензійні операційні системи, так як це відключає захисні механізми, закладені виробником мобільної платформи.
Відповідно до п. 4.2.7. клієнт зобов`язується не підключатися до системи Мобільного додатку через Wi-Fi точки публічного доступу, які не вимагають ідентифікації при підключенні (введення для підключення персональних імені та пароля).
Відповідно до п. 4.2.8. щоб виключити несанкціоноване використання послуг до мобільного додатку, клієнт зобов`язується не залишати свій телефон / пристрій, з використанням якого здійснюється отримання клієнтом послуг, без нагляду.
Відповідно до п. 4.2.9. клієнт зобов`язується в разі втрати / крадіжки пристрою, з якого здійснюється авторизація в Мобільному додатку та/або картки, негайно повідомити про це Банк через контактний центр».
Судом першої інстанції та колегією суддів вивчено скріншоти з перепискою представником Банку, звернення ОСОБА_1 до служби підтримки Банку про скоєння щодо неї шахрайських дій у якій вона особисто вказує та підтверджує, що без вагань виконувала послідовно усі вказівки невідомої особи щодо платіжних операцій з переказу коштів на рахунки шахраїв.
Також, дії відбувалися після вдалого входу до мобільного застосунку «Монобанк», а саме: 09.05.2025 року о 21:48 відбувся вхід Клієнтки у мобільний застосунок «Монобанк» з мобільного пристрою iphone 14 pro max за допомогою біометричних даних. В 09 травня 2025 року пристрій змінено не було. Остання зміна відбувалась 28.08.2023 року. 09 травня 2025 року входи відбувались з довіреного пристрою iPhone 14 Pro Max.
Згідно Витягу з ЄДРДР, номер кримінального провадження:12025082080000729 дата реєстрації 11 травня 2025 року, 09:32:02: «10.05.2025 до ВП № З ВП № З ЗРУП ГУНП в Запорізькій області надійшло звернення гр. ОСОБА_1 про те, що 09.05.2025 о 22 годині коли вона перебувала в О б`єднаних Арабських Еміратах, то на її мобільних телефон НОМЕР_3 через додаток "Viber" надійшов дзвінок від невстановленої особи з м.т. НОМЕР_7, яка представилася працівником AT «Універсал Банк» та запропонувала свої послуги для збільшення ліміту для переказів з-за кордону та в подальшому отримавши доступ через перевірочний код до персональних даних ОСОБА_1 відкрила рахунок в банку «Піреус банк МКБ». В подальшому потерпіла самостійно здійснила грошовий переказ на суму 20 000 грн зі своєї картки AT «Універсал банк» № НОМЕР_4 на карту № НОМЕР_5 та другий переказ па суму 96 000 грн зі своєї картки AT «Універсал банк» № НОМЕР_4 па рахунок «Піреус банк МКБ» НОМЕР_6 . Таким чином, ОСОБА_1 спричинено матеріального збитку на суму 116 000 грн єо №14541 ».
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. 
Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
У пункті 3.4 вказаного Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. 
Одним з проявів верховенства права, - підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються.
З огляду на приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).
У справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії").
ЄСПЛ зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
Згідно зі сталою практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.
ЄСПЛ розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Згідно частини першої статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у зверненні до служби підтримки Банку про скоєння щодо неї шахрайських дій особисто вказує та підтверджує, що без вагань виконувала послідовно усі вказівки невідомої особи щодо платіжних операцій з переказу коштів на рахунки шахраїв.
Відповідно до п. 4.2.15. Глави 4 Розділу 1 Умов і правил: «При здійсненні своїх прав і обов`язків, клієнт зобов`язаний утримуватися від дій, які могли б порушити права Банку (6 т.ч. особисті немайнові). Під час користування послугами Банку Клієнт зобов`язаний дотримуватися принципів добросовісності, розумності та справедливості.»
Відповідно до п. 8.1. Глави 8 Розділу 1 Умов і правил: «Сторони несуть відповідальність за належне виконання своїх обов`язків відповідно до законодавства України та умов Договору.»
Відповідно до п. 8.7. Глави 8 Розділу І Умов і правил: «Банк не несе відповідальності у випадках невиконання Клієнтом умов Договору та додатків, які є його невід`ємною частиною.»
Відповідно до п. 8.10. Глави 8 Розділу І Умов і правил: «Клієнт несе відповідальність в повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту заяви Клієнта, поданої до контактного центру Банку за допомогою каналів дистанційного обслуговування, про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.»
Відповідно до п. 8.11. Глави 8 Розділу І Умов і правил: «Клієнт несе відповідальність за всі проведені операції з використанням передбачених Договором засобів його ідентифікації і аутентифікації.»
Відповідно до п. 8.13. Глави 8 Розділу І Умов і правил: «У разі застосування до Банку санкцій внаслідок помилкових дій Клієнта, порушення Клієнтом умов Договору / Правил і додатків, які є його невід?ємною частиною, Клієнт зобов?язується відшкодувати Банку всі завдані внаслідок цього збитки в повному обсязі.»
Відповідно до п. 8.15. Глави 8 Розділу І Умов і правил: «У разі якщо клієнт дав згоду на проведення операцій з Картами або нанесеними на них даними поза полем його контролю, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН-коду.»
Відповідно до п. 8.17. Глави 8 Розділу І Умов і правил: «Клієнт несе відповідальність за всі операції, що проводяться Клієнтом та / або третіми особами з відома або без відома Клієнта при використанні мобільних додатків для здійснення фінансових операцій, в тому числі в разі якщо програмне забезпечення та / або мобільний пристрій Клієнта, з використанням яких здійснюється доступ до даних послуг, були схильні до модифікації, що порушує угоду користувача, укладену між клієнтом і виробником програмного забезпечення та / або мобільного пристрою, а також у разі якщо на мобільному пристрої, що використовується для підключення телефону клієнта до Мобільного додатку був активований режим для розробників.»
Відповідно до п. 1.3. Глави 2 Розділу ІІ Умов і правил: «Клієнт погоджується з тим, що Кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) Кредитний ліміт. »
Відповідно до п. 2.5. Глави 2 Розділу ІІ Умов і правил: «3 метою ідентифікації Клієнта при проведенні операцій з використанням Картки при активації Картки встановлюється ПІН-код. ПІН-код є аналогом власноручного підпису Клієнта. Клієнт погоджується, що використання карти і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя Платіжної картки.»
Відповідно до п. 3.3. Глави 3 Розділу ІІ Умов і правил: «Операції, що здійснюються з використанням Платіжної картки, з введенням відповідного ПІН-коду або з введенням коду, наданого Банком в рамках технології 3D-Secure, або операції, що здійснюються з використанням Платіжної картки без введения ПІН-коду, або з використанням реквізитів Платіжної картки, або з використанням аутентифікаційних даних, у тому числі в Мобільному додатку, або операції, підтверджені у Мобільному додатку, - визнаються підтвердженими Клієнтом та ініційованими ним власноруч.»
Відповідно до Глави 1 Розділу І Умов: «Аутентифікація - посвідчення правочинності звернення клієнта в Банк для здійснення банківських операцій або отримання інформації про рахунки клієнта в порядку, передбаченому Договором».
Відповідно до Глави 1 Розділу І Умов: «Верифікація - процедура перевірки персональних даних держателя картки з перевіркою його анкетних (ідентифікаційних) даних».
Відповідно до Глави 1 Розділу І Умов: «Ідентифікація - отримання Банком ідентифікаційних даних клієнта».
Вказане вище свідчить, що позивач зобов`язаний не передавати будь-які відомості, що дозволять будь-яким особам ідентифікувати себе як Клієнт Банку.
Відповідно до ч. 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги», до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника.
Таким чином, саме клієнт банку ОСОБА_1 несе відповідальність за всі проведені операції з використанням передбачених Договором засобів його ідентифікації і аутентифікації, в т.ч. за несанкціоновані операції з його картою.
ОСОБА_1 підтверджує, що шахраї отримали доступ до персональних даних через перевірочний код (OTP-пароль), про що зазначено у Витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Як вже зазначалось,  ОСОБА_1 у зверненні до служби підтримки Банку про скоєння щодо неї шахрайських дій особисто вказує та підтверджує, що без вагань виконувала послідовно усі вказівки невідомої особи щодо платіжних операцій з переказу коштів на рахунки шахраїв.
Згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона несе ризик наслідків, пов`язаних із ненаданням доказів.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
У постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків. 
Як вже зазначалось апеляційним судом, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. 
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. 
Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином його права та законні інтереси порушені, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскільки переказ грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 здійснювався нею особисто і, саме її дії призвели до втрати грошових коштів, відтак в даному випадку в діях працівників банку відсутні винні діяння, що призвели до викладених вище обставин, у зв`язка уз чим банк звільняється від відповідальності перед позивачем за виконання вказаних платіжних операцій.
Колегія суддів повторно акцентує увагу скаржниці, що її звернення до правоохоронних органів та внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань без наявного вироку суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили щодо конкретної особи, не звільняє само по собі держателя банківської Карти від відповідальності за фінансові операції, що супроводжувалися його авторизацією і правильним введенням кодів доступу до повідомлення про блокування картки/рахунку/ на рух коштів. При цьому, зазначене не виключає можливості відшкодування шкоди з винних осіб встановлених у кримінальному провадженні. Тобто звернення з позовом саме до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення.
Безпідставними є посилання апеляційної скарги на судову практику Верховного Суду, оскільки висновки у зазначених справах, і у справі, яка переглядається, як і встановлені фактичні обставини, є різними, у кожній із цих справ суди виходили з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, які мають суттєве значення, є безпідставними, оскільки скаржник не надав належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції прийшов правильного переконання, що у спірних правовідносинах позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк» про зобов`язання АТ «Універсал Банк» про стягнення з відповідача на їх користь 46 1400 грн, не підлягають задоволенню, з чим погоджується колегія суддів.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2026 року - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 30 квітня 2026 року.

Головуючий

Судді: