КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 758/16361/24

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7352/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,
суддів: Музичко С.Г., Сушко Л.П., 
при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Російської Федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про стягнення моральної шкоди, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 листопада 2025 року, ухваленого під головуванням судді Гребенюка В.В.,-

встановив:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом.
Позивач просила стягнути з Російської Федерації завдану моральну шкоду у розмірі 35 000 Євро, що еквівалентно 1 538 246 грн 50 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що місто, де проживала ОСОБА_1 , є тимчасово окупованою територією із 2014 року. 
У зв'язку із переїздом до м. Києва позивач зазнала душевних страждань, оскільки у ОСОБА_1 відсутня можливість повернутись додому.
Через постійні повітряні тривоги, необхідність перебувати тривалий час в укритті та обстріл об`єктів критичної інфраструктури ОСОБА_1 зазнає душевних страждань і принижень, переносить стрес та побоювання за свою безпеку.
Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди у розмірі 300 000 грн 00 коп. та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 45 000 грн 00 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить заочне рішення суду змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. ОСОБА_1 просила проводити розгляд апеляційної скарги без її участі.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Задовольняючи частково позовні вимоги, судом першої інстанції враховано характер і обсяг завданих моральних страждань ОСОБА_1 та умисний характер дій відповідача. Позивачем не доведено завдання їй моральної шкоди та душевних страждань саме у розмірі 1 538 246грн 50 коп.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 зазначила, що зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 .
Враховуючи, що м. Донецьк із 2014 року є тимчасово окупованою територією, ОСОБА_1 змінила своє місце проживання. 
Згідно довідки від 18 вересня 2019 року № 3007-5000196047 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1  фактично проживає за адресою:  АДРЕСА_2 .
Після початку ведення бойових дій у м. Києві позивач виїхала за межі території України, а саме до Молдови. На момент звернення до суду із позовною заявою, ОСОБА_1 проживає у м. Києві.
ОСОБА_1 зазначала, що через постійні повітряні тривоги, необхідність перебувати в укритті та обстріл об`єктів критичної інфраструктури позивач зазнала моральних страждань та стресу. Порушено нормальні життєві зв`язки позивача та погіршились відносини із оточуючими людьми.
ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача завдану моральну шкоду, яку позивач оцінює у розмірі 35 000 Євро, що еквівалентно 1 538 246 грн 50 коп.
Так, здійснення Російською Федерацією збройної агресії проти України є загальновідомим фактом, що визнано на міжнародному рівні, а тому в порядку визначеному ч.1 ст. 82 ЦПК України є таким, що не потребує доказуванню.
02 березня 2022 року збройну агресію російської федерації проти України  у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від російської федерації негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.
27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія російської федерації проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.
14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX).
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно ч. 2, 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі  № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі  № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
У постановах від 22 травня 2024 року у справі № 638/3891/22, від 31 липня 2024 року у справі № 686/14579/23 та від 28 серпня 2024 року у справі №686/32571/23 Верховний Суд дійшов висновку, що внаслідок збройної агресії рф проти України, позивач зазнала моральних втрат і душевних страждань, які виразилися у безперервному, невгамовному душевному болю, втрати душевного спокою, постійному відчутті невпевненості і незахищеності, що призвело до порушення її нормальних життєвих зав`язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.
Врахувавши множинний та триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивача, тяжкість вимушених змін у її житті, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що достатньою сатисфакцією для позивача є стягнення з відповідача моральної шкоди у певному розмірі, який відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає доведеним та обґрунтованим посилання ОСОБА_1 на те, що внаслідок збройної агресії рф проти України та обстріл об`єктів критичної інфраструктури, позивачу завдано моральних втрат і душевних страждань.
Апеляційним судом встановлено, що фактично доводи апеляційної скарги ґрунтуються на незгоді  ОСОБА_1 із визначенимсудом першої інстанції розміром моральної шкоди.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при визначенні розміру завданої ОСОБА_1 моральної шкоди враховано безперервний душевний біль, втрату душевного спокою та зроблено обґрунтований висновок про стягнення на користь позивача 300 000 грн 00 коп.
Так, не ставлячи під сумнів наявність психотравмуючих наслідків збройної агресії російської федерації для кожного громадянина України, апеляційний суд зазначає, що при визначення розміру відшкодування моральної шкоди, крім загальних засад, слід ураховувати конкретний характер обставин, за яких було завдано шкоду, та її наслідки для потерпілого.
Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань та негативних емоцій, яких зазнала ОСОБА_1 внаслідок дій відповідача, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, колегія суддів вважає обґрунтованим визначений судом першої інстанції розмір відшкодування завданої моральної шкоди.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку в частині визначення розміру компенсації моральної шкоди. 
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції необгрунтовано зменшено заявлений позивачем розмір завданої моральної шкоди,
колегія суддів відхиляє, оскільки визначаючи розмір завданої ОСОБА_1 моральної школи, судом належним чином враховано встановлені обставини справи та вимоги розумності і справедливості.
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що достатньою сатисфакцією для позивача є стягнення з відповідача завданої моральної шкоди у розмірі 300 000 грн 00 коп., що відповідає засадам виваженості та справедливості.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 04 листопада 2025 року ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,- 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 листопада 2025року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 03 червня 2026 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов 

Судді: С.Г. Музичко 

Л.П. Сушко