ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/9369/25 	
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 81336300 від 15 жовтня 2025 року про відмову ОСОБА_1 в проведенні реєстраційних дій прав на нерухоме майно та їх обтяження на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Мукачівської міської ради здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора Виконавчого комітету Мукачівської міської ради із заявою про державну реєстрацію прав на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , однак державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Мукачівської міської ради прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій прав на нерухоме майно та їх обтяження на вищевказану квартиру.
У рішенні зазначено, що державний реєстратор прав на нерухоме майно встановив наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій.
З рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_1 не згодна, вважає, що оскаржуване рішення прийняте без дотримання порядку, встановленого положеннями чинного законодавства та наданих заявником документів та із порушенням Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому підлягає скасуванню.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні, так, як перевірка права особи, яке виникло до 01.01.2013 р. є обов`язковою та безальтернативною складовою процедури державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.
Представник відповідача звертає увагу, що реєстраційна справа включає заяви на проведення реєстраційних дій, документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, а також відомості з реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав, запити державного реєстратора та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року. За відсутності таких відомостей, реєстраційна справа не відповідатиме вимогам Винного законодавства. 
Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача, як вважає представник відповідача, не підлягають задоволенню, так, як у зв`язку з тим, що реєстратор був позбавлений можливості повній мірі виконати вимоги законодавства в частині повноти реєстраційної справи, здобуття паперових носіїв, що містять інформацію про зареєстровані права, а також встановлення того, що реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства що діяло на момент їх виникнення та встановити відсутність суперечності між заявленим та вже зареєстрованими речовими правами, державним реєстратором прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій з підстав не усунення обставин, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, впродовж встановленого строку.
Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 20.08.2025 р. ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області із заявою про державну реєстрацію прав (реєстраційний номер заяви - 68486676), а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
До заяви було додано договір дарування від 21.05.2002 р. № 803, видавник: нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу.
25 серпня 2025 року рішенням державного реєстратора прав на нерухому майно Шестак О.М. прийнято рішення про залишення заяви без руху № 80517552. Відповідно до зазначеного рішення вбачається встановлення обставин, які є підставою для залишення заяви без руху згідно з пунктом 2 частини 1 статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових нерухоме прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року). 
У рішенні вказано, що документи (відомості), які не подано заявником, мають бути подані ним державному реєстратору протягом 30 робочих днів з дня отримання цього рішення. Рух заяви буде відновлено за умови усунення обставин, що стали підставою для прийняття цього рішення. У разі не усунення обставин, що стали підставою для прийняття цього рішення, у зазначений строк, буде прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій.
Дане рішення отримано позивачем 27.08.2025 р., що стверджується її підписом на ньому.
Листом від 05.09.2025 р. № 2212/01-18/42-25 відповідач скерував запит до «Сєвєродонецького бюро технічної інвентаризації» та Сіверськодонецької міської військової адміністрації, в якому просив надати інформацію щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до листа Сіверськодонецької міської військової адміністрації від 12.09.2025 р. № 3172 ВА/2025, повідомляють, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сіверськодонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, та згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 р. № 376, Сєвєродонецька міська територіальна громада включена до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, надати інформацію щодо зареєстрованих до 01.01.2013 р. прав власності, що зберігаються в архівних справах, на сьогоднішній день не вбачається за можливе.
15.10.2025 р. державним реєстратором Шестак О.М. за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 81336300.
Підставою відмови слугувало те, після завершення строку, встановленого частиною 3 статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернулась до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, в цій справі суд має оцінити оскаржувані дії відповідача через призму верховенства права та критеріїв законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 КАС України.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з частиною 3 статті 3 Закону № 1952-IV, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (частина 4 статті 3 Закону № 1952-IV).
За правилом абзацу 4 частини 5 статті 3 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав.
Пунктом 2 частини 1 статті 6 Закону № 1952-IV визначено, що суб`єктами державної реєстрації прав є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) які набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.
Частиною 3 статті 10 Закону № 1952-IV врегульовано, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 23 Закону № 1952-IV, заяву про державну реєстрацію прав може бути залишено без руху у разі неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.
Згідно з пунктом 8 статті 24 Закону № 1952-IV, підставою для відмови в державній реєстрації прав слугують не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху, після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону.
Відповідно до матеріалів справи, за результатами розгляду заяви державним реєстратором Шестак О.М. за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій від 15.10.2025 р. № 81336300. Підставою відмови слугувало те, після завершення строку, встановленого частиною 3 статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху.
Суд зазначає, що перевірка права власності особи, яке виникло і зареєстроване БТІ до 01.01.2013 р. з використанням паперових носіїв інформації, є обов`язковою безальтернативною складовою у процедурі державної реєстрації такого права, оскільки це прямо передбачено Законом, суд не знаходить підстав для визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Мукачівської міської ради про відмову в проведенні реєстраційних дій № 81336300 від 15 жовтня 2025 року, так як при його прийнятті відповідач діяв у межах та у спосіб визначений чинним законодавством.
Поряд із цим, суд зауважує, що відповідний факт державної реєстрації права власності на нерухоме майно уповноваженим суб`єктом державної реєстрації може бути встановлено загальним судом в порядку цивільного судочинства, для досягнення мети, закріпленої в Законі №1952-IV, а саме підтвердження державної реєстрації права власності певної особи на нерухоме майно.
Натомість, адміністративний суд позбавлений повноважень встановлювати зазначені факти в межах адміністративного судочинства.
При цьому, суд загальної юрисдикції, на відміну від державного реєстратора, має широкий інструментарій (з`ясування обставин справи, дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, допит свідків, тощо), який дозволяє встановити факт набуття особою та виникнення у такої особи права власності на нерухоме майно під час розгляду справи.
Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються місцевими загальними судами, а отже, такі факти, не можуть бути встановлені при розгляді даної справи Закарпатським окружним адміністративним судом.
Завданням адміністративного судочинства є встановлення правомірності дій чи рішень суб`єкта владних повноважень.
Як встановлено судом в процесі розгляду, державний реєстратор в даному випадку діяв у відповідності до вимог Закону, а тому, заявлений позов задоволенню не підлягає.
Поряд із цим, це не позбавляє позивача права на звернення до місцевого загального суду щодо встановлення факту державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Судове рішення у такій справі є окремою підставою для реєстрації права власності за позивачем на спірне нерухоме майно, незалежно від наявності записів в реєстрах чи можливості реєстратора отримати відповідь на запит.
Таким чином, законодавством передбачено альтернативний спосіб відновлення прав та інтересів позивача при неможливості зареєструвати право власності на належне йому майно у загальному порядку.
Поряд з цим, доказів встановлення в судовому порядку факту державної реєстрації за позивачем права власності на належне їй нерухоме майно позивачем не надано.
У зв`язку з цим, враховуючи наведені обставини, у державного реєстратора були відсутні підстави визначені законодавством для реєстрації права власності. Оскаржене рішення прийнято реєстратором відповідно до пункту 8 статті 24 Закону № 1952-IV.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За результатами розгляду справи суд не встановив факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивачки, тому не вбачає правових підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.
Згідно з частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Статтею 139 КАС України визначені правила розподілу судових витрат.
Оскільки у цій справі судом відмолено у задоволенні позову повністю, відсутні й підстави для розподілу судових витрат.
На підставі наведеного та керуючись статтями 5, 9, 14, 72, 77, 78, 139, 243, 246, 262 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 КАС України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя	П.П.Микуляк