Справа № 185/12774/25
Провадження 1-кп/185/241/26 

В И Р О К 
іменем України
15 травня 2026 року м. Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024041480000034 від 05.02.2024, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зоряне Межівського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, який працює на посаді охоронця ТОВ «Схід-Агро», неодружений, з неповною середньою освітою, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
законного представника – ОСОБА_6 ,
обвинуваченого – ОСОБА_3 ,
захисника – ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

установив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_3 вчинив насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані із проникненням в тіло іншої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, з якою винний перебуває в сімейних відносинах, за таких обставин.
11 грудня 2023 року близько 01:00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , зайшов до спальної кімнати своєї малолітньої доньки – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де остання відпочивала на своєму ліжку.
Перебуваючи у спальній кімнаті вищевказаного будинку у ОСОБА_3 , раптово виник злочинний умисел, направлений на вчинення відносно своєї малолітньої доньки – ОСОБА_8 дій сексуального насильства, не пов`язаного з проникненням в тіло малолітньої.
Так, близько 01:05 години ОСОБА_3 , реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на вчинення сексуального насильства, не пов`язаного з проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_8 , з якою останній перебуває у сімейних відносинах, як батько та донька і фактично являвся особою, яка повинна займатись її вихованням, протиправно, усвідомлюючи власні дії, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканість, користуючись безпорадним станом ОСОБА_8 , в силу її малолітнього віку, відсутності специфічного життєвого досвіду (зокрема в інтимних питаннях), рівня інтелектуального розвитку та індивідуальних особливостей, використовуючи свою перевагу у фізичній силі, достовірно знаючи про малолітній вік потерпілої, можливість настання тяжких наслідків у вигляді психологічних травм, діючи умисно, протиправно, спустив з себе та з малолітньої ОСОБА_8 , яка лежала на ліжку на животі, штани, оголивши свої статеві органи, з метою задоволення власної сексуальної пристрасті, ліг зверху на малолітню потерпілу, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому активний опір, тим самим вчинив сексуальне насильство відносно особи, з якою винний перебуває в сімейних відносинах. В подальшому, до вказаної кімнати увійшла ОСОБА_9 , яка є старшою донькою ОСОБА_3 , та на зауваження якої останній перестав вчиняти дії сексуального насильства, впавши з потерпілої на підлогу. 
Вказаними діями, ОСОБА_3 , порушив права потерпілої малолітньої ОСОБА_8 , яка набула фрагментарні, поверхневі уявлення щодо сексуальної тематики, що з`явилися у зв`язку із зовнішнім штучним зверненням її уваги до даної теми, на статеву недоторканість і нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток дитини, що гарантується ст. 52 Конституції України, згідно з якою будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються законом та ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності.
Відповідальність за кримінальне правопорушення, винуватим у вчиненні якого визнається ОСОБА_3 , передбачена ч. 4 ст. 153 КК України.
Позиція сторін кримінального провадження
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав. Пояснив, що 11 грудня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживає з донькою ОСОБА_10 та сином ОСОБА_11 , до нього додому приїхала старша донька ОСОБА_12 ?я з дитиною, а пізніше приїхав її чоловік ОСОБА_13 . В той час дома перебував також син ОСОБА_11 та в гості прийшла ОСОБА_14 з чоловіком ОСОБА_15 . Обвинувачений разом з ОСОБА_14 та її чоловіком випивала пиво літрів 10 на трьох, час не пам?ятає було ще видно. Далі всі розійшлись, ОСОБА_16 з дружиною пішли додому, ОСОБА_17 з чоловіком залишилися у обвинуваченого на ніч та лягли спати в залі, а обвинувачений пішов спати до кімнати де спала донька ОСОБА_10 . Син ОСОБА_11 спав у своїй кімнаті. Коли обвинувачений зайшов до кімнати ОСОБА_10 спала на ліжку, а обвинувачений кинув ковдру на підлогу та ліг спати. Що відбувалось далі обвинувачений не пам?ятає. Згадав, що викрутив лампочку, щоб вона не мигала. Пам?ятає момент коли до кімнати зайшла старша донька ОСОБА_12 ?я, увімкнула світло та спитала: «Папа, що ти робиш?».
Вранці йому старша донька, ОСОБА_17 , розповіла, що обвинувачений роздягнувся сам та роздягнув ОСОБА_10 . Обвинувачений зазначив, що він не міг цього зробити, оскільки ОСОБА_10 є його донькою. Зазначив, що старша донька оговорює його, можливо, тому що вона хотіла забрати ОСОБА_10 жити до себе. Відносини між ними нормальні, конфліктів не було, хоча бувало і не спілкувалися. На час вчинення правопорушення були нормальні відносини. 
Зазначив, що він любить ОСОБА_10 , як доньку і завжди спілкувався з нею відповідно. Повідомив, що ОСОБА_10 тікала з дому. З іншими дітьми він також підтримував нормальні стосунки. Раніше між обвинуваченим та ОСОБА_10 не було жодних проявів, які виходили б за межі батьківських відносин. Зазначив, що він самостійно виховував дітей, оскільки їхня мати перебуває у місцях позбавлення волі. Обвинувачений підтверджує, що був у стані сильного сп`яніння і не пам`ятає всіх обставин тієї ночі. Але наполягає, що не міг вчинити дій, у яких його звинувачують. 
Під час судового розгляду підтвердив факт, що звертався до старшої доньки ОСОБА_18 , з проханням змінити покази та вплинути на ОСОБА_10 для зміни показів.
Потерпіла  ОСОБА_8  в присутності психолога та законного представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції пояснила, що батько неодноразово здійснював щодо неї дії пов`язані із торканням її грудей. 11 грудня 2023 року близько 01:00 години, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 . В той день з ними були ще тітка та дядько, вони вживали алкогольні напої. Тітка та дядько роз`їхалися додому. Відпочивати вона пішла приблизно в 10-11 годин. Батько відпочивати прийшов пізніше. В її кімнаті дверей немає, коли батько прийшов остання ще не спала, була вкрита ковдрою. Була одягнена в штани та кофту. В чому був батько одягнений не пам`ятає. Потім батько заліз на ліжко до потерпілої, яка лежала на боку, ліг позаду неї та під кофтою рукою почав торкатися її грудей. Хвилин 10 він торкав та гладив груди, вона намагалася скинути його з ліжка та не знала як це зробити. Вона не кричала, бо боялася. Питала у батька, що ти робиш, а він мовчав. Чи був він одягнений, чи ні не пам`ятає. В подальшому, до вказаної кімнати увійшла ОСОБА_9 , яка є старшою донькою ОСОБА_3 , останній впав на підлогу. Потерпіла розплакалась та ОСОБА_9 забрала потерпілу спати до себе в кімнату. 
Законний представник  ОСОБА_6  в судовому засіданні повідомила, що єначальником служби у справах дітей Слов`янської сільської ради, залучена як законний представник неповнолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 05.02.2024 року до служби у справах дітей Слов`янської сільської ради надійшло повідомлення від неповнолітньої ОСОБА_8 , про вчинення її батьком — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 — розпусних дій сексуального характеру. ОСОБА_8 в присутності повнолітньої сестри ОСОБА_9 повідомила, що батько її неодноразово цілеспрямовано торкався за груди, вчиняв розпусні дії, описувала випадок який стався в грудні 2023 року, тому вона не хоче з ним проживати та повертатися додому. 
ОСОБА_10 повідомила, що вони проживали разом з батьком та братом ОСОБА_11 . 11 грудня 2023 року до них приїхала в гості сестра ОСОБА_17 із своїм співмешканцем та дитиною. Також прийшли в гості тітка зі своїм чоловіком, всі випивали. Потім всі пішли спати. Коли прокинулась батько спустив штани та спідню білизну з себе та з неї. Потім зайшла ОСОБА_17 і сказала «батько, що ти робиш?», після чого забрала ОСОБА_10 спати до себе. Вранці відбулася розмова ОСОБА_18 з батьком, а він говорив, що нічого не пам?ятає. 
Інформацію невідкладно передано до поліції та окружної прокуратури. Того ж дня відкрито кримінальне провадження № 12024041480000034 за ч. 2 ст. 156 КК України, яке 09.04.2025 року перекваліфіковано на ч. 4 ст. 153 КК України. Рішенням виконавчого комітету Слов`янської сільської ради від 08.02.2024 року № 01 дитину відібрано від батька на період досудового розслідування. Батьки дитини розлучені та проживали окремо.
Мати — ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 — тривалий час не брала участі у вихованні та утриманні дитини, не мала житла та вела асоціальний спосіб життя; у подальшому засуджена до 5 років позбавлення волі (ухвала Дніпровського апеляційного суду від 06.05.2024 року).
У зв`язку з відсутністю можливості проживання з батьками дитина з лютого 2024 року неодноразово влаштовувалась у сім`ї патронатних вихователів, з урахуванням її згоди та рішень органів опіки і піклування (Слов`янська, Новопавлівська, Житомирська, Маломихайлівська сільські ради). Під час перебування у патронатній сім`ї у 2024 році неповнолітня двічі вчиняла самопошкодження, що пов`язувала з пережитим сексуальним насильством та складним емоційним станом. Дитина проходила стаціонарне психіатричне лікування, діагноз — F 92.8 (змішаний розлад поведінки та емоцій). Також, ОСОБА_10 повідомила, що були факти самоушкодження ще коли вона проживала з батьком.
У процесі досудового розслідування дитина двічі змінювала показання, що пояснювала емоційною прив`язаністю до родини та бажанням повернутися до сестри і брата; надалі підтвердила первинні показання щодо дій батька. Станом на кінець 2025 року ОСОБА_8 : проживає в патронатній родині ОСОБА_20 , навчається, має позитивну характеристику з навчального закладу, тісно спілкується з сестрою ОСОБА_9 , з батьком спілкувалися декілька разів в месенджері, з братом ОСОБА_21 не спілкується, бо останній, ображається за наклеп на батька. ОСОБА_8 відмовляється категорично спілкуватися з батьком та повертатися до дому, емоційно нестабільна, потребує подальшого психосоціального супроводу, евакуйована та фактично проживає в Одеській області.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , повідомила, що обвинувачений є її батьком, а потерпіла ОСОБА_8 молодшою сестрою. Точної дати та рік не пам`ятає, можливо в кінці листопада 2022 року, бо було холодно. Того дня приїхала до батька за адресою:  АДРЕСА_1 разом з дитиною та співмешканцем ОСОБА_22 . З батьком проживає молодша сестра ОСОБА_10 та брат ОСОБА_11 . В той день в гості також прийшла тітка з чоловіком, вони з батьком випивали, що саме не пам`ятає. Потім тітка пішла з чоловіком. ОСОБА_10 пішла спати в кімнату, брат пішов до своєї кімнати, свідок з дитиною та співмешканцем спали в залі, а батько пішов до кімнати ОСОБА_10 спати. Свідок бачила як батько ліг на підлогу під стінкою. Через деякий час батько став на коліна подивився чи свідок не спить та викрутив лампочку. Він викрутив лампочку, щоб світла не було, бо там така лампочка, як світло вмикаєш, вона світить. Потім свідок заснула, її розбудив ОСОБА_22 , сказав подивитися, що батько там робить. Свідок хотіла включити світло, а його не було, вона увімкнула ліхтарик на телефоні, коли вона зайшла побачила, як батько впав з ОСОБА_23 зі спущеними штанами. ОСОБА_23 лежала головою під подушкою, не пам`ятає чи була ковдра, чи ні та в неї були також спущені штани та спідня білизна. Свідок спитала у батька «Ти нормальний?», ОСОБА_24 відповів: «вже ні». Після чого ОСОБА_12 ?я забрала ОСОБА_10 спати до себе. Зранку свідок розповіла батьку, що він робив. Батько просив вибачення у ОСОБА_10 , говорив, що такого більше не буде. Свідок просила відпустити жити ОСОБА_10 до неї, однак батько не відпускав. Після того як батько відпустив ОСОБА_10 жити до Дар?ї їх викликали до сільської ради, де ОСОБА_10 і розповіла все, що відбувалось між нею та батьком.
Саме про подію, свідком якої була ОСОБА_17 , ОСОБА_10 нічого не розповідала, тільки плакала. Свідок розповіла те, що бачила на власні очі. Окрім цього ОСОБА_10 розповідала, що батько торкався її грудей та цілував. Батько просив, щоб свідок з ОСОБА_10 не свідчили проти нього, тому свідок дійсно надсилала SMS повідомлення ОСОБА_10 для зміни показів.
Допитана в судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_25 , практичний психолог, яка залучена для участі у слідчих та процесуальних діях за участю малолітньої особи за дорученням від 16.03.2026 № 3-04-2026-002289П Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, пояснила, що була залучена за запитом слідчого для проведення слідчої дії із застосуванням методики «зелена кімната». На момент проведення зазначеної слідчої дії у дитини спостерігалися ознаки психотравмування. ОСОБА_10 розповідала про свою взаємодію з батьком, а також про події, що відбувалися вдома. Під час відтворення обставин події у дитини посилювалися невербальні реакції, які узгоджувалися зі змістом її розповіді, що свідчить про наявність інтенсивних емоційних переживань, пов`язаних із травмуючими подіями. Зазначила, що з плином часу пам`ять дитини зазнає змін, зокрема їй притаманні процеси забування та психологічного захисту, спрямовані на блокування травматичного досвіду. У зв`язку з цим під час повторного відтворення подій дитина може не пам`ятати окремі їх фрагменти або, навпаки, спонтанно відтворювати певні деталі. Така фрагментарність пам`яті та можливі розбіжності у показаннях є природною реакцією на психотравмуючі обставини.
Допитана в судовому засіданні свідок  ОСОБА_26 , пояснила, що працює директором школи де навчається ОСОБА_10 . Раніше в цій же школі навчався обвинувачений. Дізналася про кримінальну справу від соціальних працівників. Повідомила, що вихованням ОСОБА_10 займався батько, докладав всіх зусиль, хоча і сам ріс у неблагополучній родині. Мати ОСОБА_10 , вихованням не займалася, зловживала алкогольними напоями. ОСОБА_10 , бувало тікала з дому, і свідок її шукала та приводила додому. Після відібрання ОСОБА_10 до патронатної сім`ї вона змінилася в кращу сторону, стала більш серйозна. 
Допитана в судовому засіданні свідок  ОСОБА_27 , пояснила, що є класним керівником ОСОБА_10 та проживає в одному селі з обвинуваченим. Охарактеризувала обвинуваченого як привітного, люб`язного та спокійного мешканця села. Зазначила, що він завжди реагував на її звернення як класного керівника. Повідомила, що з кінця 2021 року діти навчаються дистанційно. Про обставини кримінального правопорушення дізналася від працівників поліції. З ОСОБА_10 та її батьком з цього приводу не спілкувалася.
Допитаний в судовому засіданні свідок  ОСОБА_28 , пояснив, що працює заступником директора та знає ОСОБА_3 з 2018 року, оскільки останній працює сторожем на підприємстві. З приводу кримінального провадження йому нічого не відомо, зазначив, що ніколи не бачив ОСОБА_3 в алкогольному сп`янінні. Надав йому позитивну характеристику.
Допитаний в судовому засіданні свідок  ОСОБА_9 , пояснив, що є сином ОСОБА_3 , а ОСОБА_10 є його сестрою. В судовому засіданні зазначив, що сестри все брешуть. Весь час проживає разом з батьком. ОСОБА_10 03.10.2025 року привітала його з днем народження та повідомила, що не буде терпіти і мовчати про домагання батька. Точної дати подій не пам`ятає, разом з тим пам`ятає, що в той день до них приїхала старша сестра ОСОБА_29 з чоловіком ОСОБА_22 та дитиною. Вони святкували якесь свято, випивали пиво, батько з ОСОБА_22 пили пиво, а Дар`я шампанське. В хаті три кімнати, тому ОСОБА_29 з чоловіком та дитиною лягли в залі, свідок у своїй кімнаті, а батько в кімнаті з ОСОБА_10 , бо її ліжко дозволяє спати вдвох. В ту ніч свідок встав попити води близько дванадцятої години ночі, хотів взяти у ОСОБА_30 телефон, щоб по грати, але телефону у неї не було. Подумав, що його взяла ОСОБА_10 , зайшов до неї в кімнату, вона не спала, була одягнута в чорні штани та кофту переписувалась в телефоні. В кімнаті горіло світло тому йому було все добре видно. Батько лежав в спідньому разом з ОСОБА_10 на ліжку. Батько зробив зауваження ОСОБА_10 , щоб вона лягла спати. ОСОБА_10 пішла спати до сестри. Вранці ОСОБА_23 сказала, що батько до неї приставав. Завжди коли приїжджала старша сестра батько спав з ОСОБА_10 на одному ліжку. 
Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Винуватість ОСОБА_3 , підтверджується також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.
Висновком спеціаліста практичного психолога ОСОБА_25 від 13.03.2024 за результатами допиту ОСОБА_8 08.02.2024 року проведений за методикою «Зеленої кімнати», запровадженої відповідно до Керівних принципів Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, в присутності законного представника ОСОБА_6 , слідчого СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, з застосуванням аудіо- та відеофіксації, допит проводився у спеціально обладнаному приміщенні з автоматичною фіксацією показань, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 224, 226 КПК України, який було відтворено в судовому засіданні, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_8 під час проведення експертного дослідження виклала послідовність обставин скоєного проти неї кримінального правопорушення, які не розходяться з відомостями, наявними в матеріалах кримінального провадження, а саме «наприкінці листопада – на початку грудня 2023 року». «Вони… Він, дядя, тьотя пили. Алкоголь пили. Приїхав сестри хлопець з роботи до нас, ОСОБА_31 тоді як раз була у папи. Вони ще більше напилися. Потом … не помню в скільки … всі пішли спать. Папа був зі мною в одній кімнаті. Він спав на полу, а я спала на кроваті, а сестра спала в залі, це сосєдня кімната. Він…..заліз до мене на кровать, сняв штани з себе із мене і ліг на мене… Потом зашла сестра, скинула його з мене, і забрала до себе в комнату. На слєдующее утро ми проснулись, ОСОБА_32 начала ругаться на нього, а він сказав, що такого не помне…. »(т. 2 а.с.161). 
За результатами допиту у ОСОБА_8 було виявлено наявність ознак психотравмування, пов`язаних із діями батька, а саме: торкання її грудей, та їх цілування. Дана травмувальна подія містить ознаки сексуального насильства щодо дитини. Дитина описує неоднократні дії стосовно неї, які мають сексуальний характер. Дівчинка не усвідомлює характер та значення дій торкання до її тіла, як такі, що мають сексуальний характер, у повній мірі. В її поведінці фіксуються такі невербальні прояви пережитих травмувальних подій як: напруження та скутість, уникання візуального контакту, сильне почуття сорому, тремтіння голосу, наявність пауз, уникання. Конгруентність вербальних та невербальних проявів може свідчити про те, що дитина зазнала психологічної травми внаслідок взаємодії з батьком. Також було виявлено наявність включення захисних механізмів під час розповіді про психотравмувальну ситуацію: підвищена тривожність, сильне почуття сорому, уникання, при згадуванні про події значно посилюються невербальні прояви. Станом на день опитування 08.02.2024 у малолітньої ОСОБА_8 перед допитом переважає ситуативно тривожний стан. Розвиток дівчини відповідає віковим нормам. Ввічлива, вихована. Але у дитини наявні ознаки психотравми внаслідок взаємодії з батьком, та спостерігається посилення невротичних реакцій під час спогадів про їхню взаємодію. Такі стани потребують проведення відповідної корегувальної роботи з травмотерапевтом (а.с.116-121).
Відповідно до висновку експерта № 30 від 07.03.2024 тілесних ушкоджень в області статевих органів та анального отвору не виявлено. Пошкоджень дівочої плеви не виявлено. Ознак за статеве життя потерпілої не виявлено. Тілесних ушкоджень не виявлено (а.с.122-123).
Згідно з протоколом огляду місця події від 29.02.2024 з додатком у вигляді фото таблиці проведеному у присутності понятих: ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , за адресою: АДРЕСА_1 , за участю власника приміщення ОСОБА_3 . Оглядом встановлено, що вхід здійснюється через одностворгату металеву хвіртку з північної сторони вул. Зелена. Територія домоволодіння по периметру огороджена 5-ти хвилевим шифером. Прямо від входу з лівого боку, розміщена одноповерхова споруда (житловий будинок), який має об лущення стін. Вхід до житла здійснюється через дерев`яні двері. При огляді встановлено, що будинок налічує 5 кімнат. Прямо по руху через коридор мається кухонна кімната, прямо від якої розміщена спальна кімната (кімната ОСОБА_9 ), з лівого боку від кухонної кімнати здійснюється вхід до зальної кімнати прямо від входу з лівого боку мається односпальне ліжко, з правого крісла 2 штуки, відразу за якими мається дверна рама – вхід до спальної кімнати ОСОБА_8 . Кімната оснащена односпальним ліжком та дерев`яним столом, шафою. Загальна обстановка в будинку не порушена (а.с.124-129).
Згідно з висновком експерта № 210 від 26.06.2024 індивідуально-психологічними особливостями ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є відставання у розвитку когнітивної, емоційно-вольової та особистісної сфери, пов?язані із педагогічною занедбаністю. У ОСОБА_8 нормативний рівень функціонування психічного процесу сприймання; рівень розвитку пам?яті, уяви, мислення, функціонування уваги. Рівень розвитку її мовлення достатній для сприймання і відображення фактів, очевидцем яких вона була, а також в основних рисах емоцій, мотивів дій. Рисами вдачі у ОСОБА_8 є комунікабельність, безпосередність у вияві емоцій, потреба у прийнятті, відчуванні себе частиною групи, емоційна лабільність, невисокий рівень домагань, орієнтованість на групові норми чи на вимоги авторитетних людей, слухняність, підкорюваність, чутливість до похвали, потреба у підтримці для долання складнощів, реакція відмови у психотравмуючих ситуаціях. ??? ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням її віку, рівня психічного розвитку, індивідуально-психологічних особливостей і психічного стану, здатна правильно сприймати фактичний бік обставини, що мають значення у кримінальному провадженні, і давати про них відповідні показання. ОСОБА_8 , з урахуванням рівня її психічного розвитку, індивідуально-психологічних особливостей і психічного стану здатна розуміти сексуальний характер вчинюваних щодо неї дій, не здатна розуміти їх соціальне і моральне значення та не здатна чинити їм опір.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не схильна до надмірного фантазування, схильна до високої підвладності впливу з боку оточуючих, водночас за відсутністю психологічного тиску, здатна висловлювати свої бажання, а також реконструювати події, очевидцем яких вона була. У поведінці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наявні окремі ознаки психотравмування, пов?язані із обставинами, що є предметом розслідуються у провадженні (а.с.131-143).
Згідно з висновком експерта № 209 від 18.10.2024 психологічними особливостями процесу відтворення ОСОБА_8 , обстановки та обставин подій, у ході проведення слідчої дії - допиту малолітньої потерпілої від 06.03.2024 за її участю, із застосуванням відеозапису, який досліджено за клопотанням сторони захисту, є відсутність психологічних умов, спрямованих на збільшення психічної напруженості ОСОБА_8 та відсутність умов для формулювання ним тверджень певного змісту. Комунікативна діяльність ОСОБА_8 в процесі відтворення нею подій, які мали місце наприкінці листопада - початку грудня 2023 року, під час проведення допиту 06.03.2024, характеризується активною увагою, помірною ініціативністю, включеністю в процес реконструювання. Така поведінка виявилася в невербальних реакціях: позі, варіативній упевненій міміці, інтонаціях, у вільному спілкуванні зі слідчим, наданні відповідей по суті заданих питань. Розповідь ОСОБА_8 характеризується змістовною й хронологічною послідовністю, узгодженістю змістовних елементів кожного фрагменту між собою та зі змістовними елементами інших фрагментів. Судження, сформульовані ОСОБА_8 характеризуються наявністю ознак, властивих для психологічних «слідів» минулого досвіду: наявність загальних і специфічних деталей, аргументацій, передаванням мовлення учасників подій, указівками на власні реакції. Невербальна поведінка ОСОБА_8 динамічна, відображає її емоційну включеність у зміст реконструйованих подій, помірну психічну напруженість. Інтонації ОСОБА_8 переважно оповідні, темп розповіді рівномірний, невербальні указівки, жести змістовно доповнюють словесні повідомлення. У поведінці ОСОБА_8 , у ході проведення допиту, у якості потерпілої наявні психологічні особливості, які дають підстави для визначення ознак самостійного відтворення нею подій у ході допиту (а.с.144-151).
В судовому засіданні було досліджено додатковий допит потерпілої ОСОБА_8 за методикою «Зелена кімнат» від 02.07.2024, стенограму та довідку практичного психолога ОСОБА_25 , відповідно до якого з дослідницької частини було з?ясовано, що пам?ятає дитина з минулих своїх показів, то ОСОБА_10 надавала дуже лаконічні відповіді, уникаючи візуальногоконтакту. «Шо я сказала шо папа до мене приставав. лапав.». На питання проте, що змінилося за півроку, дівчина коротко відповіла «Це не правда».На прохання розповісти дитину як склалося її життя за півроку, ОСОБА_10 розповіла наступне, але для підтримки розповіді, потрібні були уточнюючі питання і дівчинці легше було відповідати на них «Уїхала від сестри.. В Новопавлівку.. Патронатна родина». Стосунки у патронатній родині дитина охарактеризувала як «хороші, нормальні».За час перебування у патронатній родині, ОСОБА_10 розповіла, що з рідним батьком не спілкувалася приблизно місяць після влаштування у патронатну родину, а потім відновили спілкування. «Ну з папою перший місяць по моєму не общалась, потом з сестрою кожен день общалась, а потом з папою тоже начала общаться..»На уточнююче питання з якої причини дитина вирішила змінити свої покази, ОСОБА_10 відповіла так «того що я хочу додому, я поняла шо поступила погано дуже». Дитина заперечує, що хтось спонукав її до брехні. «ні, я сама придумала». «Я хотіла щоб батьки зійшлись обратно, так і получилось по началу, а потом нєт.. ну вони зійшлись, а потом розійшлись опять.. Ну шоб ми жили як раньше всі вмісті.. коли вони зійшлись, я б зробила те саме, поміняла 6 показанія і все.. ну тошо я знала що єслі папу будуть садить, то йому треба на когось оставить хазяйство, вони должні були розписаться літом, і всьо... Ну в том що вони б зійшлись, вони б там розписались, і коли 6 розписались, я просто б забрала заявляєніє, і всьо, і вернулась би додому». Зі слів дитини, вона такий план придумала сама. «нет, ніхто не знав про цей план».
На прохання пригадати про події, про які дитина повідомляла минулого разу, ОСОБА_10 розповіла «То я сама лягла до нього, не він до мене, а я до нього, підстроїла все так, шоб сестра побачила.». На прохання пояснити саме як дівчина підстроїла дану ситуацію, ОСОБА_10 пояснити не змогла, а потім сказала, що не пам?ятає. Про події, які передували ситуації, дитина розповідає, а далі надає відповідь, що не пам?ятає, «ну ми сиділи, ну як ми, папа, тьотя, дядя сиділи бухали, і етот приїхав ОСОБА_35 , вони пили всі вмісті, і я тоже з ними, ми пішли спать всі, це не помню в скільки було, папа ліг на кроваті, а я лягла на полу, потом я лягла до нього, і всьо, далі я не помню».
На уточнююче питання про те, як вони опинилися без одягу, ОСОБА_10 відповіла «я сама зняла, а папа хотів знять штани по моєму.. ну роздіться шоб спать..», «я лягла возлє нього, зняла з себе штани і всьо, ОСОБА_32 нас побачила і всьо». На питання про те, що вони з батьком робили, коли їх побачила сестра, дитина відповіла «нічого, лежали». Далі ОСОБА_10 розповідає, що сестра забрала її до себе в кімнату, а вранці почала сваритися з батьком. За результатами повторного опитування у ОСОБА_8 були змінені покази щодо поведінки батька стосовно неї. Під час опитування поведінкові прояви були мало виражені. У дитини наявні сліді самоушкоджувальної поведінки та бажання повернутися додому. Оцінка стану дитини та достовірність інформації, що повідомляє дитина потребують проведення судово-психологічної експертизи.
Згідно з висновком експерта № СЕ-19/113-24/5140-ПС від 31.01.2025 психологічні особливості комунікативного процесу відтворення ОСОБА_8 обстановки та обставин (за матеріалами відеозаписів слідчої дії – допиту малолітньої потерпілої від 02 липня 2024 року, який відтворено в судовому засіданні та стенограма, на наданому на дослідження диска, де міститься два відео файли: «S4800001.MP4»), характеризуються наявністю психологічно значимих умов, що відповідають психологічній специфіці (проявам та закономірностям) реконструкції подій та не суперечать індивідуально-психологічним особливостям малолітньої ОСОБА_8 . В ході вказаного допиту малолітній ОСОБА_8 задана переважна кількість відкритих питань (70%), що не мають активного випереджального характеру, виключають несамостійність відповідей особи та стимулюють до змістовного розширення її повідомлень у відповідності з психологічною специфікою самої процедури слідчої дії. Альтернативні питання за своїм змістом є уточнюючими, логічно та послідовно сформульовані вслід за попередніми повідомленнями ОСОБА_8 та суттєво не вплинули на процес реконструкції подій. Комунікативна технологія проведення зазначеного допиту є психологічно згідною: впорядковує та стимулює активність комунікативної діяльності малолітньої ОСОБА_8 та, у цілому, не має суттєвих ознак психологічного впливу на останню. Комунікативна діяльність малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у процесі відтворення нею подій (за матеріалами відеозаписів слідчої дії - допиту малолітньої потерпілої від 02 липня 2024 року, на наданому на дослідження диска, де містяться два відеофайли: «S4800001.MР4» та «S4800002.MP4»), характеризується наявністю стійких проявів індивідуально-психологічних особливостей, у тому числі значним контролем за своєю комунікативною поведінкою. Суттєва більшість відповідей малолітньої ОСОБА_8 є змістовно поширеними категоричними ствердженнями, що містять ініціативні уточнення, специфічні деталі про ознаки подій та відносин, які вона реконструює (дій, об?єктів, обставин). У цілому, реконструкція малолітньою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вона реконструює, відображає достатній комплекс ознак, що, за своєю суттю є психологічними «слідами» минулого досвіду відносно реконструйованих подій та відносин. ???При проведенні 02.07.2024 року допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (за матеріалами відеозаписів слідчої дії - допиту малолітньої потерпілої від 02 липня 2024 року, на наданому на дослідження диску, де містяться два відеофайли: «S4800001.MP4» та «S4800002.MP4»), у комунікативній поведінці малолітньої ОСОБА_8 не представляється можливим констатувати психологічні особливості, що властиві для самостійної/несамостійної реконструкції подій. ???При проведенні 02.07.2024 року допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (за матеріалами відеозаписів слідчої дії - допиту малолітньої потерпілої від 02 липня 2024 року, на наданому на дослідження диску, де містяться два відеофайли: «S4800001.МР4» та «S4800002.MP4»), з урахуванням наявної вербальної продукції учасників слідчої дії, відносно якої можливий психологічний аналіз, а також невербальної продукції малолітньої ОСОБА_8 , яка можлива для візуального спостереження, явних суттєвих ознак психологічного впливу на неї з боку осіб, які брали у проведенні даної слідчої дії, в основному, не виявлено (а.с. 153-173).
Відповідно до протоколу огляду інформації від 30.03.2024 у присутності понятих ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , за участю ОСОБА_9 , об`єктом огляду є: DVD-диска, об`ємом пам`яті на 4,7 gb, виданий ОСОБА_9 , який містить запис розмови її малолітньої сестри ОСОБА_8 з батьком ОСОБА_3 . При огляді DVD-диска відкривається 1 (один) аудіо файли під назвою: unknown-20240203_170938.аас. При прослуховуванні аудіо файлу з назвою unknown-20240203_170938.аас, розміром 696 КБ, довжиною 1 хв. 22 с., встановлено, що розмову здійснює дві особи чоловічої та жіночої статі (дівчина) з наступним змістом:
Чоловік: - прокляли як ето саме... я все понімаю, канешно це неприятно. І мені неприятно самому. Дивись там, якщо шось будуть казать, кажи шо «я поняла все, вернусь, буду жить там, поняла?» 
ОСОБА_38 : - поняла, поняла
Чоловік: - такого більше не буде
ОСОБА_38 : - та я поняла
Чоловік: - я сам себе вже прокляв знаєш як... як в тебе діла вобщє (а.с.175-178).
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 607-к від 18.11.2024 ОСОБА_8 в період часу, що відноситься до вчинення стосовно неї протиправних дій, виявляла та виявляє у теперішній час психічний розлад у формі змішаного розладу емоцій та поведінки. За своїм психічним станом іспитована могла розуміти характер і значення вчинених стосовно неї протиправних дій (а.с.180-183).
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 241-2025 від 29.07.2025 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в період часу, що відноситься до вчинення стосовно неї протиправних дій, виявляла та виявляє у теперішній час клінічні ознаки змішаного розладу поведінки та емоцій, що починається в дитячому та підлітковому віці (F 92.8 МКХ-10). Даний розлад не пов`язаний з наслідками протиправних дій, які досліджується у кримінальному провадженні. Такі індивідуально-психологічні особливості малолітньої ОСОБА_8 як схильність до брехливості (в сім`ї не було прийнято говорити правду) – могли сприяти зміні нею раніше наданих показів під час досудового розслідування. Також одним із факторів зміни показів є бажання повернутися додому, але не до батька, відчувається сум за рідними. Зміна показів неповнолітньої ОСОБА_8 теоретично також може бути зумовлений зовнішнім психологічним впливом з боку батька. Факт самоушкодження, вчинений малолітньою ОСОБА_8 , міг бути проявом спроби звернути увагу на внутрішній конфлікт, їй характерно - неврівноваженість, емоційна нестійкість, нестриманість при достатній критичній оцінці ситуації. Виявлені клінічні ознаки змішаного розладу поведінки та емоцій у ОСОБА_8 можуть впливати на повноцінне соціальне функціонування та психологічне благополуччя, проте не виникли внаслідок впливу події, яка досліджується у кримінальному провадженні. Питання: «Чи не зашкодить емоційному стану малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , враховуючи її індивідуально-психологічні особливості та психічні розлади/захворювання, подальша участь у слідчих діях та в судовому розгляді?» - носить гіпотетичний характер (а.с.184-189).
Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів на підставі ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.01.2026 з додатком CD-R диск, який досліджено в судовому засіданні, зафіксовано аудіо запис розмови потерпілої ОСОБА_8 та сестри ОСОБА_9 , де остання наполегливо просить потерпілу змінити свої покази.
Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого
Аналізуючи досліджені докази в судовому засіданні, суд робить обґрунтований висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 153 КК України, а саме у вчиненні насильницьких дії сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, з якою винний перебуває в сімейних відносинах.
Суспільна небезпечність цього злочину полягає в тому, що він знаходиться у суперечності із загальноприйнятим природним укладом статевих відносин, поєднаний із насильством або використанням безпорадного стану людини, здатний спричинити шкоду здоров`ю потерпілої особи.
Основний безпосередній об`єкт злочину - статева свобода чи статева недоторканість особи. Його додатковим факультативним об`єктом можуть бути здоров`я, воля, честь і гідність особи, нормальний розвиток неповнолітніх. 
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України полягає у вчиненні будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, з якою винний перебуває в сімейних відносинах
Розглядаючи таку категорію справ (кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи) та дане кримінальне провадження в цілому, суд оцінює фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення з огляду на їх доведеність з приводу того: чи були вчинені щодо потерпілої особи будь-які насильницькі дії; чи мали такі дії (не пов`язані з проникненням в тіло іншої особи) сексуальний характер та чи були вони вчинені без добровільної згоди потерпілої, крім випадку, якщо вони були вчинені щодо малолітньої особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку (незалежно від її добровільної згоди).
Суд зауважує, що до дій сексуального характеру, не пов?язаних із проникненням у тіло іншої особи спрямовані на збудження та (або) задоволення статевої пристрасті винуватої особи, які за загальним правилом передбачають фізичний контакт з тілом потерпілої особи.
Кваліфікуюча ознака вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, прямо передбачена ч. 2 ст. 153 КК України як кваліфікуюча.
Відповідно до усталеної практики, за правилами кваліфікації злочинів, у разі вчинення кримінального правопорушення за наявності в діянні винної особи кількох кваліфікуючих ознак, передбачених різними частинами однієї статті Кримінального кодексу України, такі дії слід кваліфікувати за тією частиною статті, яка передбачає відповідальність за найбільш тяжкий злочин, а наявність інших кваліфікуючих ознак, передбачених іншими частинами цієї статті, відображається у формулюванні обвинувачення шляхом наведення їх переліку в тексті процесуального документу.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2020, справа №335/10341/17; постанові колегії суддів Третьої судової палати ККС від 19.07.2023 у справі № 696/1163/21 (провадження № 51-2219км23).
Таким чином, зазначена кваліфікуюча ознака конкретизує потерпілих від злочину, а саме осіб, з якими винний перебуває у сімейних відносинах
За конструкцією об?єктивної сторони склад цього злочину формальний, а тому злочин вважається закінченим з моменту початку здійснення певних дій сексуального характеру, спрямованих на задоволення статевої пристрасті.
Із суб`єктивної сторони злочин здійснюється з прямим умислом та з метою задоволення статевої пристрасті.
При цьому, суд враховує те, що у випадку вчинення злочинів проти статевої недоторканості найчастіше єдиними учасниками (і, відповідно, свідками) події є, за винятком рідкісних випадків, нападник та жертва, внаслідок чого виникає ситуація, коли докази ґрунтуються на двох, як правило, вкрай суперечливих розповідях про одну й ту саму подію: з одного боку, особи підозрюваної, яка найчастіше заперечує або применшує факти (щоб уникнути або зменшити свою кримінальну відповідальність), а з іншого боку – жертви, яка розповідає про свої страждання.
Очевидно, що коли єдиним прямим доказом в кримінальному провадженні є свідчення підозрюваного (обвинувачуваного) та потерпілої особи, суд повинен проявляти належну обережність та особливу ретельність в оцінці цих свідчень.
В даному випадку чинний кримінальний процесуальний закон встановлює поділ належних доказів на прямі та непрямі.
Зокрема, приписи ст. 85 КПК України передбачають, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Підставою для поділу доказів на прямі та непрямі (побічні) є характер їх відношення до обставин, які підлягають доказуванню.
Прямий доказ – такий, що прямо і безпосередньо вказує на ті факти і обставини, що підлягають доказуванню. Із цього випливає, що між доказом і тезою, що доводиться, не існує проміжних ланок. Їх зв`язок має одноступеневий характер.
На відміну від прямих доказів, непрямі докази обґрунтовують обставини, які підлягають доказуванню, не прямо, а опосередковано через проміжні факти шляхом послідовних висновків. Непрямим (побічним) є доказ, який спочатку обґрунтовує наявність чи відсутність проміжного (доказового) факту, а через нього – наявність чи відсутність шуканої обставини предмета доказування. Непрямі докази вказують на окремі факти, на основі логічного аналізу сукупності яких встановлюються окремі елементи складу кримінального правопорушення та інші обставини предмета доказування.
Існує правило, згідно якого один непрямий доказ не може бути покладений в обґрунтування процесуального рішення, необхідно сформувати систему непрямих доказів, в якій би кожний непрямий доказ був нібито ланкою нерозривного ланцюга.
Враховуючи вищезазначене, норми чинного КПК України не містять заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Як засвідчує сформована судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.
Повертаючись до обставин даного кримінального провадження, суд наголошує на тому, що суд, при оцінці показань осіб, які мають суперечливий характер, має відповідні повноваження та інструменти для того, щоб показання однієї зі сторін вважати більш вірогідними, ніж показання іншої.
У злочинах проти статевої недоторканості неповнолітніх осіб таким додатковим інструментом виступають непрямі докази, зібрані під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, а саме висновки профільних спеціалістів (психологів та психіатрів), які, працюючи із особою, як правило жертвою кримінального правопорушення у сфері статевої недоторканості, може надати відомості стосовно психологічного стану потерпілої особи та типу її особистості, а також оцінити, чи має особа, про яку йдеться, риси характеру, що сприяють перекрученню фактів або навіть конфабуляції (хибні або спотворені спогади).
Відтак, в даному випадку вирішальне та ключове значення для підтвердження факту насильства чи контакту мають саме криміналістичні методи.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, пов`язаного із сексуальним насильством стосовно малолітньої потерпілої ОСОБА_8 встановлена на підставі сукупності належних та допустимих доказів, у їх взаємозв`язку та достатності, зокрема, на підставі логічних, послідовних та детальних показань самої потерпілої ОСОБА_8 під час її допиту практичним психологом ОСОБА_25 за методикою «Зелена кімната» з застосуванням аудіо- та відеофіксації, у спеціально обладнаному приміщенні з автоматичною фіксацією показань, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 224, 226 КПК України за участю законного представника – ОСОБА_6 , слідчого СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_39 , зокрема, в своїх поясненнях вона чітко та послідовно зазначила на тому, що ОСОБА_3  спустив з себе та з малолітньої ОСОБА_8 , штани та спідню білизну та ліг зверху на потерпілу.
Під час допиту потерпіла ОСОБА_8 послідовно виклала обставини вчиненого щодо неї кримінального правопорушення, при цьому її показання є внутрішньо узгодженими, не суперечать іншим матеріалам кримінального провадження  достовірність яких була встановлена проведеними експертними психологічними та психіатричними дослідженнями, а також інших доказів, наведених в мотивувальній частині вироку суду.
Суд вважає, що саме первинні показання потерпілої, надані невдовзі після подій кримінального правопорушення, є найбільш достовірними, оскільки були отримані безпосередньо після пережитих подій, за відсутності тривалого зовнішнього впливу та до формування у потерпілої психологічних механізмів витіснення травматичних спогадів. Подальша зміна показань, на переконання суду, обумовлена впливом батька, плином часу та психологічним витісненням негативних переживань. 
Такий підхід узгоджується із Керівними принципами Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, відповідно до яких під час оцінки показань дитини необхідно враховувати її вік, психологічний стан, вплив травматичних подій та ризик повторної травматизації.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 35 Конвенція Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, кожна держава-учасниця вживає необхідних заходів для забезпечення можливості відеофіксації опитування дитини-жертви та використання таких відеосвідчень як доказів у судовому провадженні відповідно до норм національного законодавства.
Також у пояснювальній записці до Керівних принципів Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, зазначено, що використання аудіо- та відеозапису показань дітей, які постраждали від насильства, має на меті мінімізацію ризику повторної психологічної травматизації дитини шляхом уникнення багаторазового відтворення нею травматичних подій.
Отже, враховуючи те, що потерпіла ОСОБА_8 постраждала від злочину проти статевої недоторканості, суд вважає, що проведення її допиту саме психологом за методикою «Зеленої кімнати» було виправданим в даному випадку, адже саме кваліфікований фахівець – психолог, який володіє необхідними спеціальними знаннями, знає особливості вікового розвитку дитини та може встановити з нею довірчі стосунки, може проводити опитування дитини в такій ситуації.
Судом встановлено, що відеосвідчення неповнолітньої потерпілої були отримані невідкладно після повідомлення нею про обставини кримінального правопорушення та за участю психолога, що додатково свідчить про їх належність і достовірність.
Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Частина 4 ст. 95 КПК України дійсно встановлює, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу.
В даному випадку суд зауважує на існуванні правової позиції, викладеної ККС у складі ВС у постанові від 19.11.2019 у справі №750/5745/15-к (провадження №51-10195км18), відповідно до якої принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на найкраще забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи, уточнити показання свідка та поставити під сумнів ті чи інші повідомлення особи або її репутацію.
Однак, засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах. В залежності від обставин ця засада реалізується в різних формах, оскільки суд має узгоджувати її з іншими засадами кримінального процесу та/або легітимними інтересами суспільства чи окремих осіб. Наприклад, принцип безпосередності зазнає певних легітимних обмежень у випадку допиту особи, до якої застосовані заходи безпеки або яка відсутня безпосередньо в залі судового засідання (ст. 232 КПК України), і такі легітимні обмеження не можна вважати порушенням принципу безпосередності. 
В даному випадку суд наголошує на тому, що потерпіла ОСОБА_8 була допитана не тільки на стадії досудового розслідування кримінального провадження, а й на стадії судового розгляду за правилами, встановленими приписами ст. 354 КПК України, зокрема, в присутності психолога та законного представника.
Не зважаючи на надвисокий ризик повторної травматизації потерпілої постраждалої від сексуального насильства, а також обтяжливість такої процесуальної дії для дитячої психіки, суд забезпечив сторонам кримінального провадження, в тому числі стороні захисту, можливість проведення безпосереднього допиту потерпілої ОСОБА_8 в судовому засіданні, із наданням можливості поставити останній всі запитання, які сторони вважали за необхідне, внаслідок чого було забезпечено право обвинуваченого ОСОБА_3 на ефективний та неупереджений розгляд кримінального провадження.
При цьому зміна потерпілою показань під час судового розгляду оцінюється судом критично з урахуванням її віку, психологічного стану, сімейних зв`язків з обвинуваченим, та встановленого судом психологічного впливу з боку батька та сестри.
Так, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 241-2025 від 29.07.2025, ОСОБА_8 в період часу, що відноситься до вчинення стосовно неї протиправних дій, виявляла та виявляє у теперішній час клінічні ознаки змішаного розладу поведінки та емоцій, що починається в дитячому та підлітковому віці (F 92.8 МКХ-10). Такі індивідуально-психологічні особливості малолітньої ОСОБА_8 як схильність до брехливості (в сім`ї не було прийнято говорити правду) – могли сприяти зміні нею раніше наданих показів під час досудового розслідування. Також одним із факторів зміни показів є бажання повернутися додому, але не до батька, відчувається сум за рідними. Зміна показів неповнолітньої ОСОБА_8 теоретично також може бути зумовлений зовнішнім психологічним впливом з боку батька. Факт самоушкодження, вчинений малолітньою ОСОБА_8 , міг бути проявом спроби звернути увагу на внутрішній конфлікт, їй характерно - неврівноваженість, емоційна нестійкість, нестриманість при достатній критичній оцінці ситуації.
Щодо розбіжностей у показаннях потерпілої під час її допиту спеціалістом-практичним психологом ОСОБА_25 , за методикою «Зелена кімната» та у судовому засіданні, суд оцінює їх як наслідок впливу та тиску обвинуваченого на потерпілу з метою намагання сприяння обвинуваченому уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.
ОСОБА_3 , просив змінити покази, що останній підтвердив в судовому засіданні, що також підтверджується дослідженим протоколом огляду інформації від 30.03.2024 виданий ОСОБА_9 та протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 15.01.2026 року, а саме аудіозаписом розмови потерпілої з сестрою ОСОБА_9 . 
Крім того, за показаннями спеціаліста — практичного психолога ОСОБА_25 , яка в судовому засіданні пояснила, що пам`ять дитини, яка зазнала психотравмуючого впливу, є фрагментарною, а відтворення подій може супроводжуватися як частковим забуванням, так і вибірковим пригадуванням окремих деталей.
Суд враховує, що показання потерпілої, надані під час опитування за методикою «Зелена кімната», не є єдиним доказом винуватості обвинуваченого, а оцінюються у сукупності з іншими належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні. 
В цьому контексті суд наголошує на тому, що підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_8 наданим нею на стадії досудового розслідування, у суду немає, натомість, дитина неодноразово надавала детальні та послідовні пояснення, які повністю збігаються та узгоджуються між собою стосовно ключових обставин події, що мала місце 11.12.2023, її показання є такими, що варті довіри, розповідь дитини насичена деталями та подробицями, які узгоджуються між собою з іншими доказами у їх сукупності.
Окремо вартий уваги той факт, що правдивість та достовірність наданих потерпілою ОСОБА_8 показань підтверджується також іншими доказами, дослідженими судом під час судового розгляду кримінального провадження.
Відповідно до висновку судової психологічної експертизи №210 від 26.06.2024, проведеної згідно з протоколом допиту ОСОБА_8 06.03.2024 року, експерт в дослідницькій частині висновку зауважив на тому, що опис потерпілою епізодів дій батька щодо неї є послідовним, містить загальні і специфічні деталі щодо обставин, її реакцій і поведінці інших учасників подій, поведінки і реакцій дорослого чоловіка. Виклад підекспертною подій, що є предметом розслідування у кримінальному провадженні в основних рисах відповідає один одному під час слідчих дій та у ході експертного обстеження, змісту розповіді сестри та самого батька.
За наслідками проведення експертного психологічного дослідження експерт, серед іншого, дійшов висновку про те, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не схильна до надмірного фантазування, схильна до високої підвладності впливу з боку оточуючих, водночас за відсутністю психологічного тиску, здатна висловлювати свої бажання, а також реконструювати події, очевидцем яких вона була. У поведінці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наявні окремі ознаки психотравмування, пов?язані із обставинами, що є предметом розслідування у кримінальному провадженні.
Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи № 209 від 18.10.2024, проведеної згідно з протоколом допиту ОСОБА_8 06.03.2024 року, експерт в дослідницькій частині висновку зауважив на тому, що розповідь потерпілої є змістовно й хронологічно послідовною, змістовні елементи кожного фрагменту змістовно узгоджені між собою і зі змістовними елементами інших фрагментів. Сукупність перерахованих особливостей розповіді є психологічними «слідами» минулого досвіду. Підстав для констатуваня ознак несамостійності суджень немає. 
За наслідками проведення експертного психологічного дослідження експерт, серед іншого, дійшов висновку про те, що психологічними особливостями процесу відтворення ОСОБА_8 , обстановки та обставин подій, у ході проведення слідчої дії - допиту малолітньої потерпілої від 06.03.2024 за її участю, є відсутність умов для формулювання ним тверджень певного змісту. Комунікативна діяльність ОСОБА_8 в процесі відтворення нею подій, які мали місце наприкінці листопада - початку грудня 2023 року, під час проведення допиту 06.03.2024, характеризується активною увагою, помірною ініціативністю, включеністю в процес реконструювання. Така поведінка виявилася в невербальних реакціях: позі, варіативній упевненій міміці, інтонаціях, у вільному спілкуванні зі слідчим, наданні відповідей по суті заданих питань. Розповідь ОСОБА_8 характеризується змістовною й хронологічною послідовністю, узгодженістю змістовних елементів кожного фрагменту між собою та зі змістовними елементами інших фрагментів. Судження, сформульовані ОСОБА_8 характеризуються наявністю ознак, властивих для психологічних «слідів» минулого досвіду: наявність загальних і специфічних деталей, аргументацій, передаванням мовлення учасників подій, указівками на власні реакції. Невербальна поведінка ОСОБА_8 динамічна, відображає її емоційну включеність у зміст реконструйованих подій, помірну психічну напруженість. Інтонації ОСОБА_8 переважно оповідні, темп розповіді рівномірний, невербальні указівки, жести змістовно доповнюють словесні повідомлення. У поведінці ОСОБА_8 , у ході проведення допиту, у якості потерпілої наявні психологічні особливості, які дають підстави для визначення ознак самостійного відтворення нею подій у ході допиту
В даному випадку суд враховує приписи ч.ч. 1 та 10 ст. 101 КПК України, відповідно до яких висновок експерта – це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.
Відтак, вищезгадані експертні дослідження підтверджують той факт, що у своїх показаннях малолітня потерпіла ОСОБА_8 була щирою, надавала правдиві та достовірні пояснення, підстав вважати, що дитина надавала пояснення з чужих слів або з метою наклепу у суду немає, так само як і немає підстав ставити під сумнів належність, достовірність та допустимість проведених в межах даного кримінального провадження експертних досліджень, а також їх попередження про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.
Крім того, законний представник потерпілої ОСОБА_6 не була очевидцем протиправних дій ОСОБА_3 щодо малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , однак повідомила про факт розмови з малолітньою потерпілою та те, що ОСОБА_8 , сама розповіла про розпусні дії сексуального характеру з боку батька, та про події 11.12.2023 року, під час яких батько спустив штани та спідню білизну з себе та з неї, ліг на потерпілу. Потім зайшла ОСОБА_17 і сказала «батько, що ти робиш?», після чого забрала ОСОБА_10 спати до себе. 
Суд звертає увагу, що показаннями з чужих слів в контексті ст. 97 КПК України слід вважати лише частину показань допитаного законного представника потерпілої, де вона повідомляє про сексуальне насильство з боку батька зі слів потерпілої.
Проте, ця частина показань законного представника потерпілої цілком узгоджується з показаннями самої потерпілої під час первинного допиту спеціалістом практичним психологом за методикою «Зелена кімната» та показами свідка ОСОБА_9 . Будь-які суперечності у показаннях відсутні, показання ОСОБА_6 практично відтворюють показання потерпілої.
До того ж ці показання узгоджуються з іншими доказами, покладеними в основу вироку, і не є єдиним або вирішальним доказом у справі.
Таким чином, суд вважає, що показання допитаного законного представника потерпілої відповідають визначеним ст. 95 КПК України критеріям та іншим правилам допустимості доказів, а тому за змістом положень ч. 2 ст. 97 КПК України, вони є належними і допустимими доказами у цьому конкретному випадку.
Показання свідка ОСОБА_9 суд визнає логічними, послідовними та такими, що узгоджуються з показаннями потерпілої, наданими нею під час досудового розслідування за методикою «Зелена кімната», законного представника, а також з іншими дослідженими доказами у їх сукупності. Зазначені показання суд вважає достовірними та такими, що підтверджують винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Що стосується деяких розбіжностей в показаннях свідка ОСОБА_40 щодо дати та року подій, суд вважає їх несуттєвими та такими, що обумовлені природними особливостями людської пам`яті та значним проміжком часу, який минув з моменту подій до часу надання показань у суді. У решті показання свідка є послідовними та узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні.
Щодо показів свідка ОСОБА_41 , що сестри брешуть щодо дій батька по відношенню до ОСОБА_10 , суд звертає увагу, що підстав оговорити обвинуваченого у свідка та потерпілої під час судового розгляду не встановлено, підстав не довіряти цим показанням та будь-яких мотивів вважати, що потерпіла та свідок ОСОБА_9 можуть обмовляти обвинуваченого, не встановлено, а тому суд критично оцінює покази свідка з цього з приводу. 
Суд також бере до уваги, що вчинення кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості, особливо щодо малолітніх осіб, за своєю природою часто відбувається приховано, без сторонніх свідків, що обумовлює відсутність очевидців події.
З огляду на викладене суд не вбачає підстав для переоцінки встановлених обставин кримінального правопорушення лише з огляду на позитивні характеристики обвинуваченого, оскільки вони не спростовують досліджених доказів його винуватості.
Оцінюючи за таких умов на предмет достовірності як в сукупності, так і окремо наведені вище дані, суд бере їх до уваги, як такі, що підтверджують винуватість обвинуваченого, оскільки вказані докази повністю узгоджуються між собою та з іншими наведеними вище документальними доказами та процесуальними рішеннями, мають взаємодоповнюючий характер, і отримані в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством з незалежних один від одного джерел.
Суд констатує, що сторонам було забезпечено усі можливі для реалізації своїх прав у судовому засіданні в межах кримінального процесуального закону, дотримані положення ст. 22 КПК України, згідно зі ст. 94 КПК України повно та всебічно досліджено всі докази надані стороною обвинувачення та стороною захисту. 
Твердження захисника щодо неповноти судового розгляду у зв?язку з не встановленням свідка ОСОБА_22 , який був співмешканцем ОСОБА_9 , суд визнає не спроможним, оскільки стороною захисту не було заявлено відповідне клопотання про виклик вказаного свідка. Суд зауважує, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Водночас оцінюючи в сукупності зібрані та досліджені докази, суд зауважує, що сторона захисту не навела жодної обставини, на підставі якої можна було б піддати сумніву вказані докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_3 .
Суд критично відноситься до показів обвинуваченого ОСОБА_3 в частині того, що він не міг вчинити відносно своєї доньки ОСОБА_8 жодних дій сексуального характеру, втому числі й викладених в обвинувальному акті, і розцінює їх як заздалегідь узгоджену позицію захисту від пред`явленого обвинувачення, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених по справі об`єктивних, належних, допустимих доказів, які є послідовними, достатньо вагомими, чіткими, узгодженими між собою, а тому достовірними, достатніми та відповідають критеріям якості доказів, та не викликають сумнівів у суду та покладені в основу вироку.
Показання свідків ОСОБА_26 ,  ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , які під час допиту в судовому засіданні надали обвинуваченому позитивну характеристику, зазначивши, що він раніше не проявляв агресивної чи аморальної поведінки, характеризується як спокійна, врівноважена особа. Разом з тим суд враховує, що зазначені свідки не були очевидцями інкримінованого кримінального правопорушення, їх показання не містять відомостей про обставини події та ґрунтуються виключно на їх особистому сприйнятті обвинуваченого у повсякденному житті. Не повідомили жодних обставин, які можуть мати безпосереднє або опосередковане доказове значення для підтвердження або спростування фактичних обставин пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення.
Щодо доводів захисника про необхідність кваліфікувати дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 156 КК України, суд зазначає таке.
Кримінальні правопорушення, передбачені ст. 153 «Сексуальне насильство» та ст. 156 «Розбещення неповнолітніх» КК, розмежовуються за ознаками об`єктивної сторони, зокрема за вчиненням чи невчиненням насильницьких дій сексуального характеру. Для кваліфікації дій винного за ст. 153 КК необхідно встановити, чи були вчинені щодо потерпілої особи будь-які насильницькі дії, чи мали ці дії сексуальний характер та чи були вони вчинені без добровільної згоди потерпілої, крім випадку, якщо вони були вчинені щодо малолітньої особи незалежно від її добровільної згоди.
Так, злочин за ст. 156 КК виражається у вчиненні розпусних дій сексуального характеру. Розпусні дії можуть мати як фізичний, так і інтелектуальний характер. Під фізичним розбещенням слід розуміти оголення статевих органів винної або потерпілого, непристойні дотики, які викликають статеве збудження та інші дії без насильства.
Разом з тим, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України полягає у вчиненні будь-яких насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, з якою винний перебуває в сімейних відносинах.
Суд зауважує, що насильницькі дії сексуального характеру, не пов?язані із проникненням у тіло іншої особи спрямовані на збудження та (або) задоволення статевої пристрасті винуватої особи, які за загальним правилом передбачають фізичний контакт з тілом потерпілої особи.
Судом встановлено, що відносно потерпілої ОСОБА_8 , якій на момент вчинення кримінального правопорушення було 13 років, її батьком були вчинені насильницькі дії сексуального характеру. Зокрема, обвинувачений зняв із себе та з малолітньої потерпілої штани, оголивши свої статеві органи, після чого, з метою задоволення власної сексуальної пристрасті, ліг зверху на дитину, яка перебувала на ліжку у положенні лежачи на животі. У зв`язку з цим потерпіла була позбавлена можливості чинити активний опір. Вказані дії очевидно є насильницькими діями сексуального характеру.
Таким чином, суд доходить висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 153 КК України.
Суд критично ставиться до позиції сторони захисту щодо того, що свідчення свідка ОСОБА_9 є помстою обвинуваченому, через те що батько не відпускав потерпілу жити до сестри, доказів обставин, які підтверджують можливу помсту з її боку стороною захисту суду не надано.
Суд, на підставі ст. 94 КПК України дослідивши всі обставини справи та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність наданих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вина  ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України доведена у повному обсязі, що утворює законні підстав для визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченню.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання
Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 передбачені ст. 66 КК України судом не встановлені.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 передбачені ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Суд наголошує, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК.
Мотиви призначення покарання
Покарання є засобом примусу, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Мета покарання є кара засудженого, яка повинна відповідати принципу справедливості; виправлення засудженого - такі зміни його особистості, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття; запобігання вчиненню засудженим нового злочину; запобігання вчиненню злочинів іншими особами.
Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронних органів не допустити безкарності злочинних діянь та спроможності виконати його обвинуваченим.
Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , встановлено, що він не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, працює на посаді охоронця ТОВ «Схід-Агро», розлучений, має неповну середньою освіту, на утриманні має неповнолітню дитину – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (наказом Служби у справах дітей Слов`янської сільської ради №54 від 20.08.2025 року передана на виховання до патронатної родини з фактичним місцем проживання: АДРЕСА_2 ), зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, підлягає покаранню за вчинення тяжкого злочину, відповідно до статті 12 КК України.
Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину; відношення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, його конкретні обставини та мотив; особу винного; відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окремої уваги вартий той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 , впродовж всього судового розгляду кримінального провадження, свою провину у вчиненні тяжкого злочину проти статевої недоторканості малолітньої особи не визнавав, заперечував будь-яку причетність до його скоєння, здійснював вплив на зміну показів свідком ОСОБА_9 та потерпілої, що свідчить про повну відсутність осуду своєї поведінки з боку обвинуваченого та відсутність критичного ставлення до наслідків вчиненого ним злочину.
Так, в даному випадку суд окремо приймає до уваги виключну суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, оскільки злочини проти статевої недоторканності малолітніх не лише порушують право на статеву свободу, але й завдають невиправної шкоди нормальному фізичному та психічному розвитку дитини, її здоров`ю, гідності та майбутньому, руйнуючи основи формування особистості та підриваючи довіру до суспільства.
Окрім того, злочини проти статевої свободи та недоторканості малолітніх осіб спричиняють істотну шкоду не тільки окремим особам, а і суспільству в цілому, адже вони характеризуються аморальністю та цинічністю вчинених діянь, принижують честь та гідність потерпілої особи та завдають значної шкоди здоров`ю особи, в тому числі і моральному стану.
Наслідки вчинення таких кримінальних правопорушень є далекосяжними, впливають на життя потерпілої особи впродовж тривалого часу, оскільки статева свобода та забезпечення статевої недоторканості є індикатором цивілізаційної зрілості суспільства, його здатності та можливості у створенні умов для гармонійного розвитку сучасного покоління.
Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи є посяганнями на особистість та пов`язані з грубим порушенням норм моралі, тому за їх вчинення передбачається доволі суворе покарання українським кримінальним законодавством. Разом з тим, право особи на свободу та особливу недоторканість гарантує ст. 29 Конституції України.
З урахуванням того факту, що вчиненим ОСОБА_3 , злочином, пов`язаним і сексуальним насильством, було завдано непоправної шкоди нормальному фізичному та психічному розвитку малолітньої потерпілої ОСОБА_8 , її гідності, а також з огляду на повну відсутність будь-якого осуду своєї поведінки з боку обвинуваченого, суд уважає, що необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 4 ст. 153 КК України, яке в даному конкретному випадку є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, натомість, наразі виправлення ОСОБА_3 , без його ізоляції від суспільства неможливе, оскільки ступінь його небезпеки для суспільства, особливо для малолітніх осіб, є надзвичайно високим.
Ураховуючи конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, характер, спосіб вчинення злочинних дій та їх суспільну небезпечність, враховуючи наявність шкідливих наслідків для малолітньої особи, зважаючи на особу обвинуваченого, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України. 
Мотиви ухвалення інших рішень
На підставі Ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.10.2025 відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який в подальшому продовжено до 19.05.2026.
Враховуючи той факт, що обвинуваченому ОСОБА_3 судом призначено основне покарання у виді позбавлення волі, яке підлягає реальному відбуттю, з метою уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та виконання вироку по цьому кримінальному провадженню вважає за необхідне змінити відносно ОСОБА_3 , запобіжний захід з особистого зобов?язання на тримання під вартою, на підставі абз. 12 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, взявши його під варту в залі суду.
Визначаючи відповідно до п. 2 ч. 4 ст. ст. 374 КПК України початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 , суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в п.п. 46, 47 Рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява №5425/11, статус остаточного 04.09.2015), згідно з якою відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як вирок не набрав законної сили, розпочинається після ухвалення вироку, адже особа вважається такою, що засуджена компетентним судом.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 , обчислювати з моменту фактичного взяття її під варту, з 15.05.2026 року.
16 січня 2020 року набрав чинності Закон України від 19 грудня 2019 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, та посилення відповідальності за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи».
Відповідно до цього Закону, Кримінальний виконавчий кодекс України доповнено ст. 6-1 та запроваджено в дію Єдиний реєстр осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.
За вимогами ч. 1, 4, 5 ст. 6-1 КВК України Єдиний реєстр осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи (далі - реєстр), - автоматизована електронна база даних, створена для забезпечення збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку, узагальнення даних про осіб, які вчинили злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, у тому числі осіб, судимість яких за такі злочини знята або погашена в установленому законом порядку. До реєстру вносяться відомості щодо прізвища, імені, по батькові засудженого, дати народження, місця проживання чи перебування, кримінального правопорушення, за який його було засуджено, виду кримінального покарання, який до нього був застосований, інформацію про фактично відбуте ним покарання, а також про порушення правил адміністративного нагляду. Інформація про особу вноситься до реєстру на підставі обвинувального вироку суду, який набрав законної сили.
Відповідно до Порядку формування та ведення Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2023/5 віл 26.06.2018 р., із змінами та доповненнями, Реєстр - є складовою частиною Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту, та містить відомості про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, у тому числі осіб, судимість яких за такі кримінальні правопорушення знята або погашена в установленому законом порядку.
Враховуючи викладене, суд вважає, що інформація щодо ОСОБА_3 підлягає внесенню до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, після набрання вироком законної сили.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.
Процесуальні витрати пов`язані із проведенням судово-психологічної експертизи за висновком експерта № 210 від 26.06.2024 становлять 30 291,20 грн (тридцять тисяч двісті дев`яносто одна гривня 20 коп.); судово-психологічної експертизи комунікативної діяльності особи № Д-19/113-24/5140-ПС від 31.01.2025 становлять 23 877,00 грн (двадцять три тисячі вісімсот сімдесят сім гривень.), на загальну суму 54 168 (п`ятдесят чотири тисячі сто шістдесят вісім) гривень 20 копійок, відповідно до вимог частини другої статті 124 Кримінального процесуального кодексу України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід  ОСОБА_3  змінити з особистого зобов?язання на запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду негайно, до моменту набрання вироком суду законної сили, у разі розгляду в суді апеляційної інстанції – до вирішення питання про зміну або скасування запобіжного заходу судом апеляційної інстанції.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_3 , відраховувати з дня ухвалення вироку суду, тобто з 15.05.2026 року.
Включити інформацію про  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на загальну суму 54 168 (п`ятдесят чотири тисячі сто шістдесят вісім) гривень 20 копійок.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копії вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.
Роз`яснити учасникам судового провадження право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, а обвинуваченому - право подати клопотання про помилування.
Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.

Суддя                     ОСОБА_1