ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року
м. Київ

справа № 211/4059/24
провадження № 61-3793св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Ігнатенка В. М. 
суддів: Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Ситнік О. М., Фаловської І. М.
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Морозов Євгеній Євгенович, на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 
від 14 жовтня 2024 року у складі судді Ткаченко С. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року у складі суддів Зубакової В. П.,  Бондар Я. М., Остапенко В. О.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, про позбавлення батьківських прав щодо ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню ОСОБА_3 .
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 грудня 2016 року із ОСОБА_2 , стягнуті аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане рішення знаходиться на примусовому виконанні у державного виконавця. Разом з тим, аліменти на утримання сина відповідач сплачував нерегулярно, у зв`язку з чим станом на 01 квітня 2024 року утворилась заборгованість по аліментам у розмірі 15 124,78 грн.
Крім того, рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради  № 576 від 19 грудня 2018 року визначено спосіб участі батька ОСОБА_2  у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте вказане рішення не виконується відповідачем.
Після ухвалення судового рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, відповідач продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками, не приймає участі у долі сина, проявляє байдужість до виховання та утримання дитини, не цікавиться її успіхами. 
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року, закрито провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався пунктом 3 частини першої статті 255 ЦК України та виходив з того, що є таке, що набрало законної сили, рішення у справі у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
З такими висновками суду першої інстанції погодився і апеляційний суд, зазначивши, що у цивільній справі № 211/4059/24 ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із зазначенням обставин, які є аналогічними обставинам у справі № 211/2091/20, проте доповнені тим, що після розгляду справи № 211/2091/20 відповідач продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками, що підтверджується наданими нею письмовими доказами. Суди вважали, що позивачем підстави позову доповнено новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, що не є зміною підстави позову.
Апеляційний суд зазначив, що вимоги, викладені у позовній заяві ОСОБА_1 у даній справі, є тотожними із вимогами у справі № 211/2091/20, при цьому наявність нових доказів невиконання відповідачем батьківських обов`язків, які позивач надає в рамках цієї справи, не свідчить про заявлення вимог з інших підстав.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
17 березня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Довгинцівського районного суду 
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року.
У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовується порушенням апеляційним судом норм процесуального права (абзац 6 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що суди, закриваючи провадження у справі, не врахували, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет позову. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Судом не було враховано, що в межах цивільної справи №211/4059/24 вказані фактичні підстави позову, відмінні від тих, які розглядалися судами у цивільній справі № 211/2091/20, й на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських прав по вихованню малолітнього сина ОСОБА_3 позивачем надані нові докази, а саме: характеристики, довідки та відповідь на адвокатський запит, які не досліджувалися в межах цивільної справи №211/2091/20 не з вини ОСОБА_1 , а з об`єктивних причин - на той час вони не існували.
Аргументи інших учасників справи
Інші особи, які беруть участь у справі не скористались своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу у строк, встановлений Верховним Судом в ухвалі про відкриття касаційного провадження.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Морозов Є. Є., на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2025 року, витребувано справу із суду першої інстанції.
21 квітня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного суду від 16 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2021 року у справі 211/2091/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задоволено.
Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав.
Постановою Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі № 211/2091/20 постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року залишено без змін.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову  в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша
статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право
в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Відповідно до наведеної норми права позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
За змістом норм ЦПК України предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим
не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого у справі між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня
2021 року у справі № 640/9380/19 (провадження № 61-6741св21),
від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20 (провадження
№ 61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21 (провадження № 61-13906св21), від 19 січня 2022 року у справі № 766/4505/20 (провадження № 61-14440св21).
Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядалися судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки неправильно визначили тотожність позову, заявленого у цій справі та позову, який був предметом розгляду у справі № 211/2091/20.
Слід врахувати, що позови є тотожними лише за умови одночасного збігу сторін, предмета та підстав позову. При цьому, підставою позову є саме фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Нетотожність хоча б одного із зазначених елементів виключає можливість застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
Закриваючи провадження у справі, суди дійшли висновків про те, що у цивільній справі № 211/4059/24 ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги до відповідача 
ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 із зазначенням обставин, які є аналогічними обставинам у справі № 211/2091/20, проте доповнені тим, що після розгляду справи № 211/2091/20 відповідач продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками, що підтверджується наданими нею письмовими доказами. При цьому, суди вважали, що доповнені новими обставинами підстави позову при збереженні в ньому первісних обставин не є зміною підстав позову, а наявність нових доказів невиконання відповідачем батьківських обов`язків, які позивач надає в рамках цієї справи, не свідчить про заявлення вимог з інших підстав.
Верховний Суд не може погодитись з такими висновками судів, оскільки вони зроблені без належного дослідження фактичних підстав нового позову. 
Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач обґрунтував свої вимоги не лише обставинами, які були предметом дослідження у справі № 211/2091/20, а й новими обставинами, які виникли після перегляду постанови апеляційного суду, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, у касаційному порядку (постанова Верховного Суду від 30 вересня 2022 року).
Зокрема, позивач посилався на подальше ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків після завершення попереднього судового спору, відсутність участі у вихованні дитини, її навчанні, лікуванні, фізичному та духовному розвитку, а також на наявність заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 квітня 
2024 року.
На підтвердження зазначених обставин позивачем були надані нові докази, зокрема характеристики на дитину із закладу освіти, документи медичних установ, відомості щодо участі дитини у спортивних секціях, а також про наявність заборгованості зі сплати аліментів. Вказані обставини стосуються періоду після ухвалення постанови Верховного Суду від 300 вересня 2022 року та об`єктивно не могли бути предметом судового дослідження під час розгляду справи № 211/2091/20.
Водночас, суди першої та апеляційної інстанцій, дійшовши висновку про тотожність підстав позову, не врахували, що наведені позивачем обставини стосуються поведінки відповідача після остаточного вирішення попереднього спору та не могли бути предметом судового розгляду під час розгляду справи № 211/2091/20.
Посилаючись на наявність рішення, ухваленого між тими самими сторонам, суди фактично обмежились констатацією збігу предмета спору та його правової кваліфікації, не з`ясувавши, чи є тотожними фактичні обставини, якими обґрунтовано новий позов. 
Проте, саме фактичні обставини, а не їх доказове підтвердження чи правова оцінка, становлять підставу позову та підлягають порівнянню при вирішенні питання про застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
Крім того, суди не врахували особливості спірних правовідносин. Спори щодо позбавлення батьківських прав виникають із триваючих сімейних правовідносин, зміст яких визначається не окремою дією чи подією, а поведінкою батьків щодо дитини протягом певного періоду часу. Отже, за своєю суттю такі правовідносини  є триваючими та динамічними. Виконання або невиконання батьківських обов`язків характеризується поведінкою батьків протягом певного проміжку часу. Відтак, оцінка виконання батьківських обов`язків станом на момент вирішення попередньої справи не виключає можливості виникнення в майбутньому нових обставин, які можуть свідчити про подальше ухилення від їх виконання та потребують самостійної оцінки суду з метою забезпечення принципу найкращих інтересів дитини, який є визначальним під час вирішення спорів, що стосуються дітей.
За своєю суттю позов про позбавлення батьківських прав не спрямований на перегляд раніше ухваленого рішення, а ґрунтуються на оцінці поведінки відповідача у новий період після набрання таким рішенням суду законної сили. 
Подібний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 27 вересня 2023 року у справі № 202/3169/22-ц, предметом розгляду в якій було стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. В цій справі Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі, оскільки новий позов був заявлений за інший період та гуртувався на нових фактичних обставинах, які не були предметом попереднього судового розгляду.
Саме тому, при вирішенні питання про тотожність позовів у спорах щодо позбавлення батьківських прав суди повинні встановлювати, чи стосуються наведені позивачем обставини того самого періоду поведінки відповідача, який уже був предметом судового розгляду, чи вони виникли після ухвалення остаточного рішення та утворюють новий фактичний склад правовідносин.
Зважаючи на те, що підстави позовів у справі № 211/4059/24, рішення по якій наразі переглядаються в касаційному порядку, та у справі № 211/2091/20, рішення суду в якій набрало законної сили, не є тотожними, суди дійшли помилкового висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки позов у цій справі ґрунтується на обставинах, які виникли після постановлення Верховним Судом постанови від 30 вересня 2022 року та не могли бути предметом судового розгляду у справі № 211/2091/20.
Тому наявність рішення суду першої інстанції у справі № 211/2091/20, яке набрало законної сили, не є підставою закриття провадження у справі
№ 211/4059/24 про позбавлення батьківських прав за інший проміжок часу, за який, вочевидь, могли змінитися обставини, встановлені постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 30 вересня 2022 року, під час попереднього розгляду.
Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що суди безпідставно закрили провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки у названих справах різні підстави позову.
Відповідно до вимог частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Морозов Євгеній Євгенійович, задовольнити.
Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 25 лютого 2025 року скасувати, справу направити для продовження розглядудо суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. М. Ігнатенко

Судді С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська