ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/8782/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Сафронової С.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 в адміністративній справі №160/8782/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.05.2019 №000057751500436, від 04.05.2020 №000177351400462, від 12.04.2021 №000081424050462, від 17.06.2022 №0080706-2405-0462 та від 16.03.2023 №0023507-2412-0462.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ППР прийняті з грубим порушенням вимог податкового законодавства України, а саме: без врахування акту обстеження, яким визначено вірну базу оподаткування об`єкта житлової нерухомості.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інтсанції не надав оцінку обставинам, за яких було змінено загальну площу житлового приміщення та не врахував, що податковим органом неправомірно завищено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2018-2022рр.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Судом встановлено, позивач є, у тому числі, платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості та згідно із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, наданою відповідачем (дата та час формування 13.02.2023 року 10:53:10) серед іншого, є власником, у тому числі: домоволодіння, загальною площею 612,7 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 , частка власності 1, право власності з 23.12.2013 року.
Позивачем надано витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (дата та час формування 29.03.2024 року 13:58:13), відповідно до якого позивач є власником домоволодіння, загальною площею 336,2 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 , частка власності 1, право власності з 23.12.2013 року.
Предметом розгляду в цій справи є прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення, а саме:
- від 31.05.2019 №000057751500436, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2018 рік у сумі 50 026,61 грн;
- від 04.05.2020 №000177351400462 , яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2019 рік у сумі 53 051,31 грн;
- від 12.04.2021 №000081424050462, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2020 рік у сумі 56 748,17грн;
- від 17.06.2022 №0080706-2405-0462, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2021 рік у сумі 65 346,13 грн;
- від 16.03.2023 №0023507-2412-0462, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2022 рік у сумі 68 708,31 грн.
Встановлено, що розрахунок здійснений із загальної площі об`єкта 612,7 кв.м.
Вважаючи ці рішення відповідача протиправними, оскільки прийняті без урахування вірної бази оподаткування, позивач звернувся до суду із цим позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно п.п. 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до п.п. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток),- на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Згідно п.п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Отже, фізичним особам - платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової нерухомості податок нараховується виходячи із бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 06.11.2018 року по справі № 817/2019/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Із матеріалів справи слідує, що спірними рішеннями позивачеві визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2018 - 2022 роки щодо домоволодіння, загальною площею 612,7 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 , частка власності 1, право власності з 23.12.2013 року. 
Судом встановлено, що розрахунок щодо кожного оскарженого в цій справи податкового повідомлення-рішення проведений відповідачем у відповідності до вимог податкового законодавства враховуючи актуальну на той момент інформацію із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у тому числі, стосовно площі бази оподаткування об`єкта оподаткування.
Посилання позивача на акт обстеження, яким встановлено, що загальна площа житлового будинку становить 336,2 кв.м, яка і мала враховуватися під час проведення визначення суми зобов`язання, судом до уваги не приймається, оскільки відповідні зміни до Державного реєстру внесені у 2024 році, тоді як спірні рішення прийняті за період 2018-2022 роки, тобто, періоду, що передував цим змінам.
Також колегія суддів зазначає, що зміни, які були внесені у 2024 році могли бути внесені внаслідок здійснення позивачем технічних змін, наслідком чого стало зменшення загальної площі житлової нерухомості позивача. 
Крім того, позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що у 2018-2022 роках загальна площа житлового будинку стосовно якого було нараховані податкові зобов`язання становила 336,2 кв.м.
Наведені обставини свідчать про те, що при на час прийняття спірних рішень відповідачем порушень вимог податкового законодавства не допустив, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 в адміністративній справі №160/8782/25 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 в адміністративній справі №160/8782/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Сафронова 

суддя С.В. Чабаненко