ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2026 року м.Дніпро Справа № 904/2712/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) 
суддів: Іванова О.Г., Фещенко Ю.В.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Електроград” на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2025 року у справі № 904/2712/25 (суддя Дичко В.О.)
за позовом Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл.Молодіжна, буд. 1, код ЄДРПОУ 33874388)
до Приватного акціонерного товариства “Електроград” (01014, м. Київ, вул. Миколи Соловцова, буд. 2, офіс 38, код ЄДРПОУ 30734728)
про стягнення 261 030,82 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Криворізька міська рада звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства “Електроград” про стягнення 261 030,82 грн, з яких: 231 741,83 грн грошові кошти за користування земельною ділянкою за період з 08.08.2023 року до 31.12.2024 року; 292 88,99 грн пені. Також позивач просив стягнути судовий збір в розмірі 3 132,37 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував наступне:
- земельна ділянка площею 0,4982 га з кадастровим номером 1211000000:08:158:0022, яка розташована за адресою: вул. Прорізна, 87/13 в м.Кривий Ріг є сформованою з 19.12.2017 року;
- власником будівлі, розміщеної на згаданій земельній ділянці, з 09.10.2013 року є відповідач;
- згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 07.08.2018 року за відповідачем була проведена державна реєстрація права оренди спірної земельної ділянки строком на 5 років, тобто до 07.08.2023 року;
- у період з 08.08.2023 до 31.12.2023 року між позивачем та відповідачем договірних відносин не існувало, фактично відповідач безпідставно зберіг у себе кошти, які мав заплатити власнику земельної ділянки за її користування, що ним здійснено не було;
- 18.09.2023 року між Криворізькою міською радою та відповідачем на підставі рішення Криворізької міської ради від 28.07.2023 року №2111 був укладений договір оренди земельної ділянки №2023572, дата проведення державної реєстрації договору – 26.09.2023 року, згідно договору відповідач строком на 5 років отримав право оренди спірної земельної ділянки.
- відповідач у період з 26.09.2023 року до 31.12.2024 року не сплачував орендну плату, що підтверджується інформацією податкового органу про заборгованість;
- за інформацією Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за 2024 рік відповідач задекларував, але не сплатив 146 179,37 грн орендної плати.
Позивач провів розрахунок безпідставно збережених відповідачем коштів за наступні періоди:
- за період з 08.08.2023 року по 25.09.2023 року в розмірі 21 426,84 грн.;
- за період з 26.09.2023 року по 31.12.2023 року в розмірі 42 208,72 грн.;
- за період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року в розмірі 168 106,27 грн., 
Всього просив стягнути 231 741,83 грн.
Також на підставі п.13 договору оренди земельної ділянки від 18.09.2023 року №2023572 позивач нарахував до стягнення пеню в сумі 29 288,99 грн.
Крім того, позивач просив стягнути судові витрати по справі.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2025 року у справі №904/2712/25 у повному обсязі було задоволено позовні вимоги.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Електроград” (01014, м. Київ, вул.Миколи Соловцова, буд. 2, офіс 38, код ЄДРПОУ 30734728) на користь Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, буд. 1, код ЄДРПОУ 33874388) 261 030,82 грн, в тому числі безпідставно збережені кошти в сумі 21 426,84 грн за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:08:158:0022 за період з 08.08.2023 до 25.09.2023 року, заборгованість з орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:08:158:0022 за період з 26.09.2023 до 31.12.2024 року у сумі 210 314,99 грн, пеню в сумі 29 288,99 грн, судовий збір у сумі 3 132,37 грн.
Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. 
Скаржник просить:
- скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2025 року у справі №904/2712/25, відмовити у задоволені позовних вимог;
- зупинити апеляційне провадження у справі до закінчення вирішення пов`язаної із нею адміністративної справи №160/25282/24 щодо визнання незаконним (протиправним та нечинним) рішення Криворізької міської ради №523 від 26.05.2021 року “Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу”, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/25282/24;
- розгляд апеляційної скарги здійснити з викликом сторін у судове засідання.
В обґрунтування клопотання про зупинення апеляційного провадження апелянт зазначив, що в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №160/25282/24 за позовом Громадської спілки “АСОЦІАЦІЯ ПРОМИСЛОВЦІВ, ПІДПРИЄМЦІВ ТА ПРОФСПІЛОК КРИВОГО РОГУ” до Криворізької міської ради та за участі третьої особи на стороні позивача ПАТ “Електроград” про визнання незаконним (протиправним та нечинним) із моменту прийняття рішення Криворізької міської ради №523 від 26.05.2021 року “Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу”.
Відповідач вважає, що рішення Криворізької міської ради №523 від 26.05.2021 року є незаконним, оскільки прийняте із порушенням регуляторної процедури, визначеної положеннями Закону України “Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”, технічна документація, яка ним затверджена, не отримала належного позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру; технічна документація містить велику кількість недоліків і порушень приписів законодавства, що буде додатково підтверджено відповідними доказами.
Також вважає, що рішення у справі №160/25282/24 матиме преюдиційне значення для розгляду даної справи щодо стягнення заборгованості, оскільки впливає на правомірність нарахування такої заборгованості.
Апелянт вказує, що позивачем необґрунтовано в одному позові об`єднано вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів та несплаченої орендної плати. Тому суд мав залишити позовну заяву без розгляду.
Також апелянт зазначає, що позивачем було нараховано відповідачу заборгованість з орендної плати за землю, зокрема, на підставі пункту 8 договору оренди, яким визначено, що орендна плата вноситься орендарем виключно у грошовій формі відповідно до рішення Криворізької міської ради від 26.05.2021 року № 506 “Про встановлення ставок плати за землю та пільг із земельного податку на території м.Кривого Рогу” в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної згідно рішення міської ради від 26.05.2021 року № 523 “Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу”.
Проте, нарахована заборгованість є необґрунтованою та безпідставною, оскільки здійснена на підставі та з урахуванням незаконної технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу 2020 року, яка затверджена незаконним рішенням Криворізької міської ради №523 від 26.05.2021 року “Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу”, які не відповідають вимогам законодавства, що є наразі предметом судового оскарження у рамках судової справи №160/25282/24.
Скаржник звертає увагу на постанову Верховного Суду від 28.04.2020 року у справі №904/164/19, в якій, на його думку, Суд підтвердив та підтримав позицію щодо неможливості застосування нечинного акту органу місцевого самоврядування до будь-яких правовідносин та у будь-який проміжок часу його існування. 
З урахуванням таких обставин розрахунок заборгованості та пені апелянт вважає неправомірним. Також вказує, що пеня нарахована за період більше ніж 6 місяців та без врахування положень Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань”, яким передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи скаржника і заперечує проти задоволення клопотання про зупинення провадження у даній справі. Просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2025 року у справі № 904/2712/25 залишити без змін.
Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.11.2025 року у даній справі було відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження та зазначено що, оскільки предметом спору є стягнення 261 030,82 грн і дана сума є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи підлягає проведенню в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з цим доводи скаржника про необхідність розгляду справи в судовому засіданні колегія суддів відхиляє.
09.03.2026 року апелянт подав додаткові пояснення щодо розрахунків заборгованості та доцільності зупинення провадження у даній справі.
Також, апелянтом були подані повторно клопотання про зупинення розгляду справи та про розгляд справи у судовому засіданні.
10.03.2026 року позивач надав заперечення щодо додаткових пояснень відповідача.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:  
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Скаржник зауважує, що позивач безпідставно об`єднав у позовній заяві вимоги про стягнення заборгованості за договором оренди та стягнення безпідставно збережених коштів згідно ст.1212 Цивільного кодексу України.
За пунктом 95 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц:
- предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення;
- підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу. 
Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. 
При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia (“суд знає закони”) під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин.
Колегією суддів встановлено, що предметом позову в рамках даної судової справи є стягнення з відповідача коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером 1211000000:08:158:0022 та пені.
Обґрунтовуючи свої вимоги, Криворізька міська рада як на підставу позову посилалась як договірні, так і бездоговірні правовідносини між сторонами. 
Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Скаржник не наводить, які норми процесуального права порушено судом з огляду на те, що заявлені вимоги стосуються одного предмету спору – стягнення коштів.
В даному випадку Криворізькою міською радою вірно обраний спосіб захисту, а твердження представника в цій частині є надуманими та не узгоджуються із процесуальним законодавством.
По суті спору колегія суддів з наданих у справу доказів встановила наступне:
Земельна ділянка площею 0,4982 га з кадастровим номером 1211000000:08:158:0022 за місцезнаходженням: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Прорізна, 87/13 є сформованою з 19.12.2017 року, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0001063302025 від 26.05.2025 року.
07.08.2018 року за територіальною громадою м. Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1619121312110), що підтверджується інформаційною довідкою №427470494 від 19.05.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Згідно з інформаційною довідкою № 427471707 від 19.05.2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за вказаною адресою за Приватним акціонерним товариством “Електроград” з 09.10.2013 року (номер відомостей про речове право: 2798444) на праві власності зареєстрована нежитлова будівля трансформаторної підстанції літ. З, площею основи 357,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 176272712110).
За даними витягу № НВ-0001063302025 від 26.05.2025 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:158:0022 за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул. Прорізна, 87/13 віднесено до коду 14.02 - Для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі електричної енергії, що відповідає розміру ставки орендної плати 3% від нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу (рядок 14.02 додатка 2 до рішення Криворізької міської ради від 26.05.2021 року № 506 “Про встановлення ставок плати за землю та пільг із земельного податку на території м. Кривого Рогу”.
У період з 08.08.2023 до 25.09.2023 року між Криворізькою міською радою та Приватним акціонерним товариством “Електроград” не існувало договірних правовідносин. 
При цьому відповідач у зазначений період часу не сплачував за користування земельною ділянкою по вул.Прорізна, 87/13 у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області плату за землю в установленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок позивача, як власника земельної ділянки, грошові кошти в розмірі орендної плати за землю.
Ці обставини скаржник не спростовує.
Рішенням Криворізької міської ради від 28.07.2023 року № 2122 “Про поновлення (подовження) договорів оренди землі” Приватному акціонерному товариству “Електроград” поновлено (подовжено) строком на 5 років договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:158:0022 площею 0,4982 га із земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, для розміщення трансформаторної підстанції.
18.09.2023 року між Криворізькою міською радою (далі – орендодавець) та Приватним акціонерним товариством “Електроград” (далі – орендар) укладено договір оренди земельної ділянки № 2023572 (далі – договір).
Відповідно до пункту 1 договору орендодавець на підставі рішення Криворізької міської ради від 28.07.2023 року № 2122 “Про поновлення (подовження) договорів оренди землі” надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення – за цільовим призначенням – для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії (14.02), для розміщення трансформаторної підстанції, з кадастровим номером 1211000000:08:158:0022, яка розташована на вул. Прорізній, 87/13 у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу.
Згідно з пунктом 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,4982 га.
На підставі пункту 3 договору на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: будівля відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка від 26.06.2023 року № 336915323), право власності зареєстровано 09.10.2013 року, номер відомостей про речове право: 2798444, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 176272712110, а також інші об`єкти інфраструктури: охоронні зони інженерних мереж.
Згідно з пунктом 4 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 02.11.2022 року № 12355/301-22 становить 4 636 199,38 гривень (чотири мільйони шістсот тридцять шість тисяч сто дев`яносто дев`ять грн 38 коп.) та підлягає індексації за 2022 рік – 1,15.
Згідно з пунктом 6 договору земельна ділянка вважається переданою орендодавцем орендареві з дати внесення відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до абзацу 1 пункту 7 договору договір укладено строком на 5 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладання. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту його державної реєстрації.
Згідно з пунктом 8 договору орендна плата вноситься орендарем виключно у грошовій формі відповідно до рішення Криворізької міської ради від 26.05.2021 року № 506 “Про встановлення ставок плати за землю та пільг із земельного податку на території м.Кривого Рогу” в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної згідно рішенням міської ради від 26.05.2021 року № 523 “Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу”.
Розмір орендної плати не є сталим і змінюється без внесення змін до цього договору в разі внесення змін до Податкового кодексу України та встановлення Криворізькою міською радою нового розміру ставок плати за землю.
На підставі пункту 9 договору розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки не є сталим і змінюється без внесення змін до цього договору у разі затвердження Криворізькою міською радою нової технічної документації про нормативну грошову оцінку земель міста, у зв`язку із проведенням її щорічної індексації та на інших підставах, визначених чинним законодавством України.
Орендар самостійно здійснює індексацію нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до інформації центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, про коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, опублікований в засобах масової інформації, після чого самостійно обчислює суму орендної плати щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подає відповідному контролюючому органу за місцезнаходження земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік.
Згідно з пунктом 11 договору орендна плата вноситься щомісячно протягом 30-ти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця. За неповний календарний місяць орендна плата сплачується за дні фактичного користування земельною ділянкою.
Строки платежу не є сталими і можуть змінюватися відповідно до вимог чинного законодавства України без внесення змін до договору.
Згідно з пунктом 12 договору розмір орендної плати переглядається без внесення змін до цього договору в разі:
- зміни умов господарювання, передбачених договором;
- зміни граничних розмірів орендної плати, визначених Податковим кодексом України, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством;
- зміни ставки орендної плати за землю на підставі рішення Криворізької міської ради;
- погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;
- зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки;
- в інших випадках, передбачених законом та цим договором.
Відповідно до пункту 13 договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором:
- у 10-денний строк після останнього дня граничного строку сплати грошового зобов`язання сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором;
- стягується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Термін нарахування пені за прострочення сплати грошового зобов`язання не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, не обмежується і встановлюється від першого дня виникнення прострочення до дня погашення включно.
Згідно з пунктом 14 договору земельна ділянка передається в оренду для розміщення трансформаторної підстанції.
Відповідно до пункту 15 договору цільове призначення земельної ділянки: для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії (14.02).
Згідно з пунктом 28 договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення у повному обсязі орендної плати.
На підставі пункту 31 договору орендар зобов`язаний:
- здійснювати оплату за фактичне користування земельною ділянкою за період від дати закінчення дії договору оренди (державна реєстрація права оренди від 07.08.2018 року № 27432102) до дати державної реєстрації права оренди, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства України;
- систематично сплачувати орендну плату в повному обсязі в установлений договором строк;
- здійснювати оплату за фактичне користування земельною ділянкою за період від дати закінчення дії попереднього договору оренди до дати державної реєстрації права оренди, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства України.
Згідно з пунктом 39 договору за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Згідно з абзацом 1 пункту 41 договору цей договір вважається укладеним з дати його підписання сторонами та набирає чинності з моменту державної реєстрації права оренди відповідно до закону.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:158:0022 (номер запису про інше речове право: 51908857) зареєстровано 26.09.2023 року.
Як згадано вище, позивач зазначав, що в період з 08.08.2023 до 25.09.2023 року між Криворізькою міською радою та відповідачем не існувало договірних правовідносин щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:158:0022, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовною вимогою про стягнення з Приватного акціонерного товариства “Електроград” безпідставно збережених коштів за користування зазначеною земельною ділянкою в сумі 21 426,84 грн за вказаний період.
Також позивач вказував на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди, тому звернувся і з позовною вимогою про стягнення з відповідача орендної плати за землю в сумі 210 314,99 грн за період з 26.09.2023 до 31.12.2024 року.
Колегія суддів зауважує, що фактичні обставини справи відповідач за змістом апеляційної скарги не заперечує і єдиним аргументом скаржника є посилання на неправомірність рішення Криворізької міської ради №523 від 26.05.2021 року “Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу”, яке оскаржується в адміністративному порядку в адміністративній справі №160/25282/24.
Щодо клопотання апелянта про зупинення апеляційного провадження до закінчення вирішення пов`язаної із нею адміністративної справи №160/25282/24, колегія суддів зазначає, що об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи №160/25282/24 не вбачається, оскільки матеріали справи та зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом даного судового розгляду. 
Дійсно, з наданих апелянтом до апеляційної скарги доказів вбачається, що рішення Криворізької міської ради №523 від 26.05.2021 року “Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу” є предметом розгляду Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/25282/24 за позовом Громадської спілки “АСОЦІАЦІЯ ПРОМИСЛОВЦІВ, ПІДПРИЄМЦІВ ТА ПРОФСПІЛОК КРИВОГО РОГУ” до Криворізької міської ради та за участі третьої особи на стороні позивача ПАТ “Електроград” про визнання незаконним (протиправним та нечинним) із моменту прийняття рішення Криворізької міської ради №523 від 26.05.2021 року “Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу”.
У даній справі №904/2712/25, що переглядається Центральним апеляційним господарським судом, згадане рішення Криворізької міської ради №523 від 26.05.2021 року є підставою для проведених розрахунків.
Однак, наразі вказане рішення Криворізької міської ради №523 від 26.05.2021 року є чинним. 
Згідно відомостей є Єдиного державного реєстру судових рішень, який колегія суддів перевірила, позов у справі №160/25282/24 не розглянутий Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
У разі ухвалення судового рішення щодо його незаконності, наведене може бути підставою для перегляду рішення у справі № 904/2712/25 за нововиявленими обставинами.
Отже, об`єктивних перешкод для розгляду даної справи судом апеляційної інстанції не встановлено, необхідності зупинення розгляду справи не має і в задоволенні клопотання скаржника слід відмовити.
Колегія суддів зауважує, що скаржник не надав розрахунків на спростування заявлених позивачем та стягнутих судом сум, періоду нарахування як заборгованості з орендної плати, так і розміру безпідставно збережених грошових коштів.
Отже, в цій частині апеляційна скарга не спростовує висновки суду першої інстанції.
Щодо норм права, які підлягали застосуванню при розгляді спору, колегія суддів вважає їх вірно обраними судом першої інстанції і звертає увагу на наступне: 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Частинами 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно з пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю – обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України орендна плата – обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.
Згідно з п.п. 288.1, 288.4, 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, при цьому річна сума платежу залежить від проведеної нормативної грошової оцінки земельної ділянки та має граничний розмір.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата – це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.
Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Згідно зі ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 8, 9 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи або особи, які використовують земельні ділянки на праві емфітевзису.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.
Згідно з п. “в” ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про оренду землі” оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі ст. 13 Закону України “Про оренду землі” договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
На підставі ст. 21 Закону України “Про оренду землі” орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України “Про оренду землі” орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.
Відповідно до абз. 7 ч. 2 ст. 25 Закону України “Про оренду землі” орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
Згідно з абз. 1 п. 284.1 ст. 284 Податкового кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.
З матеріалів справи вбачається, що в період з 08.08.2023 року до 25.09.2023 року Приватне акціонерне товариство “Електроград” фактично користувалось земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:08:158:0022, однак у встановленому законодавством порядку не оформило речове право на зазначену земельну ділянку.
Верховний Суд, розглядаючи спори в подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу, що предметом регулювання глави 83 “Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави” Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
За правовою позицією Верховного Суду у подібних спорах, виникнення права власності на жилий будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику.
Велика Палата Верховного Суду в п. 38 постанови від 22.06.2021 року у справі №200/606/18 звернула увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit – збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація – будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Таким чином, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Враховуючи вищевикладене, власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Аналогічну правову позицію викладено в п. 66 постанови Верховного Суду від 15.12.2021 року у справі № 924/856/20.
Таким чином, положення ст.ст. 120, 125 Земельного кодексу України, ст. 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа, яка придбала такий об`єкт, стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.
Подібний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 року у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 року у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 року у справі № 902/794/17, від 12.03.2019 року у справі № 916/2948/17, від 17.03.2020 року у справі №922/2413/19 та інших.
Як вказано вище, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем з 09.10.2013 року (номер відомостей про речове право: 2798444) на праві власності зареєстрована нежитлова будівля трансформаторної підстанції літ. З, площею основи 357,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 176272712110).
В період з 08.08.2023 до 25.09.2023 року між Криворізькою міською радою та Приватним акціонерним товариством “Електроград” не існувало договірних правовідносин щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:158:0022.
Встановлені обставини свідчать, що відповідач, як власник об`єкта нерухомого майна, в зазначений період часу користувався вказаною земельною ділянкою, на якій розташоване згадане нерухоме майно, за відсутності оформленого на підставі вимог чинного законодавства права користування земельною ділянкою, не сплачуючи за користування останньою грошові кошти.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наводив таку правову позицію: у випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України (п. 7.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 905/1680/20, п. 27 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 року у справі №910/8770/19).
У даній справі встановлено, що відповідач не є власником або постійним користувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. При цьому єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.
Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а її розмір визначається на підставі рішень органів місцевого самоврядування (пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14, абз. 1 п. 284.1 ст. 284 Податкового кодексу України).
Відповідач, не сплачуючи за період з 08.08.2023 року до 25.09.2023 року плату за користування земельною ділянкою площею 0,4982 га, фактично збільшив свої доходи, а позивач втратив належні йому грошові кошти.
Таким чином, Криворізька міська рада, як власник сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, внаслідок користування Приватним акціонерним товариством “Електроград” такою земельною ділянкою без оформлення договору оренди за вказаний період часу, має право на компенсацію вартості неотриманої орендної плати в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Рішенням Криворізької міської ради від 26.05.2021 року № 523, яке набуло чинності з 01.01.2022 року, затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу.
Рішенням Криворізької міської ради від 26.05.2021 року № 506, яке набуло чинності з 01.01.2022 року, встановлено ставки плати за землю та пільги із земельного податку на території м. Кривого Рогу, зокрема, ставка орендної плати за земельні ділянки з кодом 14.02 з цільовим призначенням для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії становить 3% від нормативної грошової оцінки земель м. Кривого Рогу (рядок 14.02 додатка 2 до рішення Криворізької міської ради від 26.05.2021 року № 506).
Відповідно до витягу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №12355/301-22 від 02.11.2022 року із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:08:158:0022 становить 4 636 199,38 грн.
Згідно листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 19100/5/04-36-04-15-11 від 22.04.2025 року за показниками поданої звітності з плати за землю за Приватним акціонерним товариством “Електроград” за користування земельною ділянкою площею 0,4982 га з кадастровим номером 1211000000:08:158:0022 по вул. Прорізна, 87/13 у м. Кривий Ріг станом на 22.04.2025 року обліковується заборгованість у розмірі 261 479,54 грн.
За розрахунком позивача за період з 08.08.2023 до 25.09.2023 року розмір безпідставно збережених коштів у формі орендної плати за користування скаржником без оформлення належним чином права користування земельною ділянкою площею 0,4982 га з кадастровим номером 1211000000:08:158:0022 становить 21 426,84 грн.
За період з 26.09.2023 року до 31.12.2024 року заборгованість Приватного акціонерного товариства “Електроград” з орендної плати за договором оренди земельної ділянки № 2023572 від 18.09.2023 року щодо земельної ділянки площею 0,4982 га з кадастровим номером 1211000000:08:158:0022 становить 210 314,99 грн, у тому числі за період з 26.09.2023 до 31.12.2023 року – 42 208,72 грн, за період з 01.01.2024 до 31.12.2024 року – 168 106,27 грн.
Таким чином, суд першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати та заборгованості за договором оренди і вірно визначив розмір цієї заборгованості.
Скаржник ці висновки суду під час апеляційного перегляду справи не спростував.
Щодо неправомірного стягнення з відповідача пені, то ці доводи також апелянтом не доведені і спростовуються наступним.
Згідно позову Криворізька міська рада також нарахувала та просила стягнути з відповідача пеню в сумі 29 288,99 грн, у тому числі за період з 31.10.2023 до 30.04.2025 року– 9 472,07 грн, за період з 02.03.2024 до 30.04.2025 року– 19 816,92 грн.
Згідно ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.
До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.
Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Як вказано вище, відповідно до пункту 13 договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором:
- у 10-денний строк після останнього дня граничного строку сплати грошового зобов`язання сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором;
- стягується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Термін нарахування пені за прострочення сплати грошового зобов`язання не обмежується і встановлюється від першого дня виникнення прострочення до дня погашення включно.
Отже, пеня позивачем розрахована вірно і висновки оскаржуваного рішення суду щодо наявності підстав для її стягнення і розміру пені скаржник не спростував.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Під час апеляційного перегляду рішення доводи апеляційної скарги відповідачем не підтверджені. Скарга не доведена і задоволенню не підлягає. 
Судові витрати за її розгляд слід віднести на скаржника згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2025 року у справі № 904/2712/25 залишити без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов 

Суддя Ю.В. Фещенко