П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року м. Київ

Справа №363/3005/25
Апеляційне провадження №22-ц/824/8740/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Іванківського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Слободян Н.П. 27 січня 2026 року в селищі Іванків,
у справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору про надання банківських послуг недійсним,

В С Т А Н О В И В

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2025 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 25 жовтня 2021 року в розмірі 16321,04 грн та судовий збір в розмірі 3028 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 жовтня 2021 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Підписавши таку заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав у мобільному додатку примірники Умов, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. 
На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 14900 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобам якого є платіжна картка НОМЕР_1 .
Позивач свої обов`язки за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Відповідач належним чином свої обов`язки за договором не виконав. Станом на 27 листопада 2024 року у відповідача має місце прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів, і вся заборгованість стала простроченою, розмір якої становить 16321,04 грн.

У жовтні 2025 року ОСОБА_2 , як батько відповідача, звернувся із зустрічним позовом до АТ «Універсал Банк» про визнання недійсним договору про надання банківських послуг «Monobank» від 25 жовтня 2021 року, посилаючись на те, що правочин укладено неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків, а відтак підлягає визнанню недійсним.
В обґрунтування зустрічних вимог ОСОБА_2 вказав, що не давав згоди сину на укладення кредитного договору в АТ «Універсал Банк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 27 січня 2026 року а задоволенні позову АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено. 
Зустрічний позов ОСОБА_2 до АТ «Універсал Банк» про визнання договору про надання банківських послуг недійсним - задоволено. 
Визнано недійсним договір про надання банківських послуг «Monobank» від 25 жовтня 2021 року, укладений між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 . 
Стягнуто з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн. 
Рішення мотивоване відсутністю підстав для задоволення вимог за первісним позовом, оскільки договір було укладено з відповідачем, який на момент укладення договору не мав повної цивільної дієздатності, що є підставою для відмови в задоволенні первісного позову. Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 суд дійшов висновку, що спірний договір від 25 жовтня 2021 року укладений неповнолітньою особою за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності та без згоди батьків, у зв`язку з чим зустрічний позов підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням позивач, його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що відповідач станом на 25 жовтня 2021 року мав статус неповнолітньої особи, а відповідно не мав повної цивільної дієздатності, однак самостійно мав право укладати договір банківського рахунку та розпоряджатися грошовими коштами на рахунку.
Звертає увагу, що договір банківського рахунку не є у розумінні ч. 2 ст. 32 ЦК України іншим правочином, який має вчинятися за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.
Вказує, що неповнолітній відповідач вчинив правочин в межах його цивільної дієздатності, який не вимагав згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників.
Зазначає, що лише 15 червня 2023 року, коли відповідачу виповнилося 18 повних років, банком було встановлено кредитний ліміт, у зв`язку з чим між сторонами фактично виникли правовідносини кредитування. На цей момент відповідач вже мав повну цивільну відповідальність.
Посилається на те, що досягнувши повноліття, відповідач мав право самостійно вирішити, чи продовжувати користуватися всіма послугами Банку. У разі, якщо умови договору його не влаштовували, він міг скористатися правом, наданим п. 4.4.8 Умов, і подати заяву про припинення договору та закриття рахунків.
Вважає, що виникнення кредитної заборгованості є наслідком усвідомлених дій повнолітньої особи, а не наслідком відкриття рахунку у неповнолітньому віці.
Крім того, договір є змішаним і включає кілька елементів. Його не можна кваліфікувати як виключно кредитний, оскільки він регулює й інші банківські послуги (рахунок, картку, розрахунки), кредитний ліміт є лише опцією, а не обов`язковим елементом.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення Іванківського районного суду Київської областівід 27 січня 2026 року та ухвалити нове, яким задовольнити первісний позов, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. 

Процесуальні дії учасників справи на стадії апеляційного перегляду справи.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись в порядку визначеному процесуальним законом, причини неявки суду не повідомили. А тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність вказаних осіб. 
В порядку ч.ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Фактичні обставини справи.

25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 в простій письмовій формі підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», в якій просив відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривні.
Проставленням власноруч підпису під цією анкетою-заявою відповідач погодився з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. (а.с. 23, 32-34)
До позову також додано роздруківку з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів "Monobank". (а.с. 22-31)
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25 жовтня 2021 року, наданого АТ «Універсал Банк», станом на 03 березня 2025 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 16321,04 грн. (а.с. 6-11)
Долучено до позову й виписку про рух коштів ОСОБА_1 , у якій міститься інформація за період з 21 жовтня 2021 року по 03 березня 2025 року про встановлення кредитного ліміту (станом на 03.03.2025): 14900 грн, заборгованість (станом на 03.03.2025): 16321,04 грн, сума витрат за період: -347005,14 грн, сума зарахувань за період: 352092,32 грн. (а.с. 13-19)
З довідки про наявність рахунку від 03 березня 2025 року, вбачається, що на ім`я відповідача видано картку - тип «Картка чорна», яка активна до 03/30. (а.с. 20) 
Відповідно до довідки про розмір встановленого ліміту, встановлено, що вперше каретний ліміт встановлено 15 червня 2023 року в розмірі 1000 грн, в подальшому кредитний ліміт збільшувався неодноразово й останній раз 26 березня 2024 року до 14900 грн. (а.с. 21)
Окрім цього до справи долучено роздруківку з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів "Monobank", які набрали чинності з 14 жовтня 2021 року. (а.с. 107-170)

Застосовані норми права.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до статті 32 ЦК України, фізична особа від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право:
1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами;
2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом;
3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи;
4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).
Відповідно до частини 2 статті 32 ЦК України, неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.
За правилами частини першої статті 222 ЦК України, визначено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу, тобто якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.
Частиною другою статті 222 ЦК України визначено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.
Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до частини першої та другої статті 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

В порядку визначеному ст. 1066 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.
Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Положеннями ч.3 ст.2, ст.12 та ст. 13 ЦПК України серед основних принципів цивільного судочинства визначені - змагальність та диспозитивність.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).
У ч.2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)).
Окрім цього, положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд.

З наведених обставин справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто станом на 25 жовтня 2021 року відповідач досяг шістнадцятирічного віку.
Внаслідок підписання 25 жовтня 2021 року анкети-заяви відповідачу було відкрито поточний рахунок та видано платіжну картку типу «Картка чорна» без надання позикових коштів. 
Укладений між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 договір про надання банківських послуг «Monobank» за своєю правовою природою є змішаним, оскільки поєднує в собі умови договору банківського рахунку та договору кредиту. 
До відносин сторін у такому випадку застосовуються у відповідних частинах положення законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному правочині.
Згідно з імперативними приписами п. 3 ч.1 ст. 32 ЦК України, неповнолітня особа у віці від 14 до 18 років наділена належним обсягом цивільної дієздатності для самостійного укладення договору банківського рахунку та розпоряджання грошовими коштами на ньому. Чинне законодавство не вимагає згоди батьків (законних представників) на вчинення такого правочину. 
Отже, підписання ОСОБА_1 анкети-заяви від 25 жовтня 2021 року в частині відкриття поточного рахунку відбулося у повній відповідності до меж його цивільної дієздатності, а тому правочин є законним і правомірним.
Колегія суддів зазначає, що сама лише наявність у тексті загальних Умов та Тарифів банку, до яких приєднався відповідач, положень щодо кредитування кредитного ліміту не свідчить про автоматичне та миттєве виникнення кредитного зобов`язання у жовтні 2021 року, тобто в період коли особа ще не досягла повноліття особи. 
Як убачається з матеріалів справи, а саме з довідки про розмір встановленого ліміту, вперше кредитний ліміт за рахунком відповідача було встановлено 15 червня 2023 року в розмірі 1000 грн. Тобто кредитні правовідносини виникли між сторонами за первісним позовом 15 червня 2023 року. Матеріалами справи беззаперечно підтверджено, що станом на 15 червня 2023 року ОСОБА_1 досяг повних 18 років.
Таким чином, на момент фактичного виникнення кредитно-розрахункових правовідносин, встановлення кредитного ліміту та початку реального використання грошових коштів банку, ОСОБА_1 мав повний обсяг цивільної дієздатності. Формування заборгованості відбулося виключно внаслідок його особистих, усвідомлених і самостійних дій як повністю дієздатного суб`єкта цивільних правовідносин. 
Згідно з випискою про рух коштів протягом 2023-2025 років відповідач здійснював активні операції за рахунком (загальна сума витрат - 347 005,14 грн, сума зарахувань - 352 092,32 грн). 
Колегія суддів зауважує, що досягнувши повноліття, ОСОБА_1 не скористався передбаченим пунктом 4.4.8 Умов та правил банку правом на подання заяви про припинення договору та закриття рахунку, якщо його не влаштовували умови обслуговування. Навпаки, тривале користування карткою та неодноразове погодження із підвищенням кредитного ліміту (останній раз 26 березня 2024 року до 14 900 грн) свідчать про повне схвалення умов договору вже повністю дієздатною особою.
За таких обставин, оскільки факт надання кредиту, його використання та виникнення боргу мали місце після набуття особою повноліття, посилання ОСОБА_2 на положення ст. 222 ЦК України є безпідставними. Договір у частині кредитування не може бути визнаний недійсним як такий, що вчинений неповнолітнім за межами дієздатності, оскільки його реальне виконання та виникнення зобов`язань відбулося у повній цивільній дієздатності відповідача. 
За таких обставин, правові підстави для визнання договору недійсним за зустрічним позовом ОСОБА_2 відсутні.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що станом на момент звернення ОСОБА_2 до суду із зустрічним позовом про визнання договору недійсним, що його син ОСОБА_1 досяг повноліття і відповідно до ч.1 ст. 34 ЦК України набув повної цивільної дієздатності і права на звернення до суду з вимогами самостійно. Відповідно, права батька діяти в інтересах сина, як законного представника припинились, а даних про наявність підстав для здійснення іншого представництва матеріали справи не містять. Оскільки права чи інтереси самого ОСОБА_2 оспорюваним договором банківського рахунку та кредитування не порушуються, а повнолітній син є повністю дієздатним, батько відповідача не є належним позивачем за такими вимогами, що за відсутності порушеного права заявника є самостійною підставою для відмови у задоволенні цього зустрічного позову.
Вказане залишилось поза увагою суду першої інстанції, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсним укладеного між позивачем та ОСОБА_1 договору не є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Перевіряючи висновки суду в частині позовних вимог АТ «Універсал Банк» заявлених до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, колегія суддів виходить із того, що наявність кредитних правовідносин між сторонами та факт укладення змішаного договору про надання банківських послуг «Monobank» від 25 жовтня 2021 року знайшли своє повне підтвердження під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25 жовтня 2021 року та виписки про рух коштів за період з 21 жовтня 2021 року по 03 березня 2025 року, станом на 03 березня 2025 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом становить 16321, 04 грн. 
Крім того із зазначеного розрахунку заборгованості відповідачу було нараховано відсотки на залишок поточної заборгованості за кредитом 31 грудня 2023 року в сумі 698,51 грн, 31 січня 2024 року - 526,07 грн, 29 лютого 2024 року - 506,20 грн, 31 березня 2024 року - 506,08 грн, 30 квітня 2024 року - 456 грн, 07 травня 2024 року - 470,72 грн, 30 червня 2024 року - 468,60 грн, 31 липня 2024 року - 498,79 грн, 31 серпня 2024 року - 505,42 грн, 30 вересня 2024 року - 483 грн, які були сплачені на наступний день після їх нарахування, що вказує на визнання заборгованості.
Отже із зазначених документів чітко встановлено, що вказана сума складається виключно з тіла кредиту, тобто використаних та неповернутих відповідачем грошових коштів у межах наданого кредитного ліміту. 
Колегія суддів окремо звертає увагу на ту обставину, що відповідач жодним чином не оспорював сам факт відкриття рахунку, отримання та використання платіжної картки, а також факт безпосереднього використанні кредитних коштів після досягнення ним повноліття. Відповідачем не було надано власного контррозрахунку заборгованості, не заявлялося про безпідставність нарахування основної суми боргу у розмірі 16321,04 грн, він не вказав жодних доводів чи заперечень ні у суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду.
За таких обставин, позов АТ «Універсал Банк» є повністю законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з ОСОБА_1 основної суми заборгованості (тіла кредиту) у розмірі 16321, 04 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 Цивільного процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи встановлені обставини, ухвалене по справі рішення не може вважатися законним та обґрунтованим. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та задоволення первісного позову АТ «Універсал Банк».

Розподіл судових витрат.

В порядку визначеному ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин із ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в суді першої - 3028 грн.
Щодо стягнення судового збору за подання апеляційної скарги, то зі справи вбачається, що банком фактично сплачено судовий збір у розмірі 7 267,20 грн. Проте, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», належний до сплати розмір судового збору за подання цієї апеляційної скарги (якою оскаржувалося рішення суду в цілому за двома позовами) становив 6 358,80 грн (що складається з 4 542 грн - 150 відсотків ставки за первісним позовом, та 1816,8 грн - 150 відсотків ставки за зустрічним позовом у розмірі 1211,2 грн).
З огляду на що, за подання апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6 358,80 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 27 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 25 жовтня 2021 року в розмірі 16 321,04 грн та судовий збір в сумі 3028 грн.
Зустрічний позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору про надання банківських послуг недійсним - залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» та судовий збір в за розгляд справи в апеляційному суді в розмірі 6 358,80 грн

Позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк» (ЄДРПОУ 21133352, адреса: 04082, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19)
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 )

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук