Справа № 462/4118/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

07 травня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді - Пилип`юк Г. М.
за участю секретаря судового засідання - Байдали М. Б.
представника позивача - Брикара О. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

встановив:

представник позивача адвокат Брикар О. М. звернувся до суду, через систему «Електронний суд», з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17.02.2022 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . За період шлюбу у подружжя народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу позивач та відповідач стали проживати окремо та останній припинив будь-яке спілкування із сином, який проживає разом із матір`ю та вітчимом. Позивач неодноразово намагалась залучити відповідача до виховання дитини, зокрема, дзвонила останньому по мобільному, а також намагалася зв`язатися за допомогою соціальних мереж. У ході телефонних розмов відповідач відмовлявся брати будь-яку участь у житті та вихованні свого сина, надавати будь-яку матеріальну допомогу. Позивач самостійно займається вихованням сина та його матеріальним забезпеченням. Батько фактично самоусунувся від виконання покладених на нього обов`язків щодо дитини, зокрема, не проявляє жодного інтересу до сина та жодного разу після розлучення його не бачив, не цікавиться його життям, здоров`ям, фізичним, духовним та інтелектуальним розвитком, не надає матеріальної допомоги на утримання, не здійснює жодних контактів із дитиною, хоча адреса місця проживання дитини залишилася незмінною і є відомою відповідачу, тобто не спілкується із ним у тому обсязі, який необхідний для його нормального самоусвідомлення, не створює умов для нормальної життєдіяльності, що негативно впливає, у тому числі, й на фізичний розвиток, як складову виховання. Позивач не чинить жодних перешкод у спілкуванні дитини з біологічним батьком (до органу опіки та піклування із відповідними заявами відповідач не звертався). У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 10.06.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку загального провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією.
У визначений судом п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, відповідач такого не подав, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомив, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день винесення рішення також не поступала.
Позивач у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на мотиви викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити, зазначивши, що, можливо, відповідач перебуває за кордоном.
Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України, заперечень суду не надав, про причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що при ухвалені рішення просить врахувати висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 11.12.2025 року.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він - ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.
Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один з батьків.
Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17.02.2022 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 17.08.2018 року Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 565. Після розірвання шлюбу відновлено позивачу дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » (а.с. 8).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 07.08.2020 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 07.08.2020 року складено відповідний актовий запис № 1207. Батьки: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 9).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 20.03.2023 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, які підлягають індексації, починаючи з 08.02.2023 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17-18).
Згідно розрахунків заборгованості по сплаті аліментів від 04.02.2025 року у межах виконавчого провадження № НОМЕР_5 проведених Залізничним відділом державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа № 466/1373/23 виданого 16.09.2024 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації, починаючи з 08.02.2023 року до досягнення дитиною повноліття, керуючись ст. 5, 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 року № 2832/5), Сімейного кодексу України та на підставі наявних матеріалів виконавчого провадження, боржнику нарахована сума аліментів, яка підлягає стягненню відповідно до вищезгаданого виконавчого документа станом на 31.01.2025 року в сумі 100 000,00 грн. Боржником сплачено аліментів станом на 31.01.2025 року в сумі 0,00 грн. Сукупний розмір заборгованості боржника зі сплати аліментів відповідно до вищезгаданого виконавчого документа станом на 31.01.2025 року становить 100 000,00 грн. (а.с. 19-20, 21-22).
З акту № 1 виданого ОСББ «Золоте Джерело» вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_6 та відчимом ОСОБА_7 (а.с. 10).
Згідно характеристик від сусідів, зокрема, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_3 . Перший чоловік ОСОБА_6 за даною адресою не з`являвся, участі у вихованні сина не бере, спілкування з дитиною відсутнє (а.с. 14, 15, 16).
Як вбачається із довідки № 48 від 29.09.2024 року виданої закладом дошкільної освіти (ясла-садок) № 94, ОСОБА_3 , 01.08.2020 року, відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 94 з 28.09.2022 року, мама ОСОБА_6 цікавиться життям сина у садку, прислухається до порад педагогів, приділяє належну увагу і турботу, бере участь у роботі батьківського комітету, у святах і розвагах. У ОСОБА_3 довірливі стосунки з мамою. Тато ОСОБА_2 у вихованні сина у дошкільному закладі участі не брав, батьківські збори не відвідував, успіхами у навчанні і вихованні не цікавився (а.с. 23).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 08.08.2025 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 уклали шлюб 08.08.2025 року, актовий запис № 638, після одруження прізвище дружини « ОСОБА_11 ».
Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).
Висновком Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, № 260001-вих-179852 від 11.12.2025 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи представлені документи працівниками органу опіки та піклування з`ясовано, що ОСОБА_2 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, протягом трьох років участі у вихованні сина не бере, своїм батьком ОСОБА_3 вважає чоловіка матері ОСОБА_7 , відповідно ОСОБА_2 ухилився від виконання батьківських обов`язків (а.с. 124)
Відповідно до ч. 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».
Згідно ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Також ч. 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.
З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Крім цього, суд звертає увагу, що відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько (мати) ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07.12.2006 року, п. 54).
Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16.07.2015 року, п. 100).
У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18.12.2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При розгляді даної справи судом не встановлено, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.
Стороною позивача не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, створення іншої сім`ї, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
Також, Вищий спеціалізований суд України у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
При цьому стороною позивача не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не забезпечуватиме інтересів самої дитини.
Сторона позивача не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також, що неналежне виконання відповідачем його батьківських обов`язків створює загрозу життю та здоров`ю дитини.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.
Судові витрати згідно правил ст. 141 ЦПК України необхідно покласти на позивача.
Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складання повного судового рішення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем та третьою особою в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Позивач і третя особа, яким повне рішення суду не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;
Третя особа - Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, код ЄДРПОУ: 04056115, місцезнаходження: м. Львів, вул. Липинського, 11.

Суддя /підпис/
З оригіналом згідно:
Суддя: Пилип`юк Г. М.