ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3362/26 Справа № 175/7211/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Пищиди М.М.
суддів: Свистунової О.В., Ткаченко І.Ю. 
за участю секретаря судового засідання – Літвінова І.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання сумісною власністю та поділ майна подружжя, -
В С Т А Н О В И В:
У травні 2024 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що за час шлюбу з відповідачем за первісним позовом було придбано транспортний засіб, власником якого значиться ОСОБА_1 . Автомобіль з моменту придбання та реєстрації перебуває у володінні та користуванні колишнього чоловіка. ОСОБА_1 у добровільному порядку відмовляється сплатити половину вартості автомобіля.
Враховуючи вищевикладене позивачка просила суд: визнати за нею право спільної сумісної власності на транспортний засіб (легковий автомобіль) марки - CHEVROLET моделі - NUBIRA (номерний знак - НОМЕР_1 , рік випуску – 2009, об`єм двигуна – 1598 см.куб., колір- білий, VIN – НОМЕР_2 ) та здійснити поділ цього транспортного засобу визнавши за ОСОБА_1 право власності на вказаний транспортний засіб, стягнувши з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини зазначеного вище транспортного засобу в сумі 101 455 грн.; вирішити питання судових витрат.
Не погодившись із позовом, у вересні 2024 року ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву про визнання сумісною власністю та поділ майна подружжя.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилався на те, що за час шлюбу позивачем за зустрічним позовом та ОСОБА_2 було придбано гараж, який оформлено на ОСОБА_2 . 
ОСОБА_1 вважає, що зазначений гараж є спільною сумісною власністю подружжя і він має право на його частку. Окрім того, на думку позивача за зустрічним позовом, придбаний автомобіль також є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає розподілу.
Враховуючи зазначене ОСОБА_1 просив суд: 
- визнати за ним та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на гараж (або вартість будівельних робіт та матеріалів витрачених на його будівництва з урахуванням вартості виділення місця для будівництва гаража) під № НОМЕР_3 в блоку № НОМЕР_4 Краматорського авто-гаражного кооперативу «Южний», який зареєстрований за ОСОБА_2 ;
- визнати за ним та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на транспортний засіб (легковий автомобіль) марки - CHEVROLET моделі - NUBIRA (номерний знак - НОМЕР_1 , рік випуску – 2009, об`єм двигуна – 1598 см.куб., колір- білий, VIN – НОМЕР_2 );
- поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за ним право особистої власності на легковий автомобіль марки - CHEVROLET моделі - NUBIRA (номерний знак - НОМЕР_1 , рік випуску – 2009, об`єм двигуна – 1598 см.куб., колір- білий, VIN – НОМЕР_2 ).
- поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши право особистої власності на гараж (або вартість будівельних робіт та матеріалів витрачених на його будівництва з урахуванням вартості виділення місця для будівництва гаража) під №18 в блоку №12 Краматорського авто-гаражного кооперативу «Южний» за ОСОБА_2 ;
- вирішити питання судових витрат.
Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя та зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання сумісною власністю та поділ майна подружжя – задоволено частково.
Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 транспортний засіб (легковий автомобіль) марки - CHEVROLET моделі - NUBIRA (номерний знак - НОМЕР_1 , рік випуску – 2009, об`єм двигуна – 1598 см.куб., колір- білий, VIN – НОМЕР_2 ).
В порядку поділу сумісної власності подружжя визнано за ОСОБА_1 право одноособової власності на транспортний засіб (легковий автомобіль) марки - CHEVROLET моделі - NUBIRA (номерний знак - НОМЕР_1 , рік випуску – 2009, об`єм двигуна – 1598 см.куб., колір- білий, VIN – НОМЕР_2 ).
В порядку поділу сумісної власності подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна подружжя: транспортного засобу (легковий автомобіль) марки - CHEVROLET моделі - NUBIRA (номерний знак - НОМЕР_1 , рік випуску – 2009, об`єм двигуна – 1598 см.куб., колір- білий, VIN – НОМЕР_2 ) у сумі 87 028 грн. 50 коп.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання сумісною власністю та поділ майна подружжя у частині визнання права спільної сумісної власності на гараж (або вартість будівельних робіт та матеріалів, витрачених на його будівництво з урахуванням вартості виділення місця для будівництва гаража) та його поділ – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений позивачкою при подачі позову судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем за зустрічним позовом при подачі зустрічного позову судовий збір в сумі 1 211 грн. 20 коп.; витрати за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №137/24 від 25 грудня 2024 року в сумі 2 500 грн. 00 коп., а всього стягнуто - 3 711 грн. 20 коп.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою.
В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та вважає, що висновки викладені в судовому рішенні не відповідають дійсним обставинам справи.
З урахуванням викладеного, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя в повному обсязі. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що 07 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_5 виданого 07 листопада 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області актовий запис №721.
Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року, що набрало законної сили 13 вересня 2024 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – розірвано.
В період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 21 січня 2022 року було придбано та зареєстровано по договору укладеному в ТСЦ на ім`я ОСОБА_1 легковий автомобіль марки - CHEVROLET моделі - NUBIRA (номерний знак - НОМЕР_1 , рік випуску – 2009, об`єм двигуна – 1598 см.куб., колір- білий, VIN – НОМЕР_2 ), що підтверджується листом Територіального сервісного центру №1452 №31/27/14-1452 від 17 липня 2024 року, відповідно до якого за ОСОБА_1 зареєстровано вказаний транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6 , дата видачі - 21 січня 2022 року.
Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що зазначений автомобіль є спільним майном подружжя, який підлягає поділу. Відмовляючи в задоволенні вимог в частині визнання права спільної сумісної власності на гараж (або вартість будівельних робіт та матеріалів, витрачених на його будівництво з урахуванням вартості виділення місця для будівництва гаража) суд першої інстанції виходив із того, що не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили набуття права власності на спірний гараж під час перебування сторін у шлюбі, а також не доведено факт належності будівельних матеріалів, витрачених на будівництво гаражу жодному з подружжя.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до статті 70 СК України У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст. 71 СК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ст. 368 СК України).
Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя, не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
Вищевказане положення закону також кореспондується зі статтею 60 СК України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ст. 69 ч. 1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).
Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.
Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Вказана позиція є сталою у практиці Верховного Суду.
Як вбачається з матеріалів справи у своїй позовній заяві ОСОБА_2 як і у зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 зазначають, що транспортний засіб (легковий автомобіль) марки - CHEVROLET моделі - NUBIRA (номерний знак - НОМЕР_1 , рік випуску – 2009, об`єм двигуна – 1598 см.куб., колір- білий, VIN – НОМЕР_2 ) є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та просять в порядку поділу сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 право одноособової власності на транспортний засіб. 
Даний факт сторонами не оспорюється та знайшов своє підтвердження в письмових доказах, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення у цій частині позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Окрім того, судом першої інстанції визначено суму грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного майна подружжя транспортного засобу (легковий автомобіль) марки - CHEVROLET моделі - NUBIRA (номерний знак - НОМЕР_1 , рік випуску – 2009, об`єм двигуна – 1598 см.куб., колір- білий, VIN – НОМЕР_2 ) на підставі експертного висновку експерта Синельник Анатолія Івановича №137/24 від 25 грудня 2024 року. Згідно з яким ринкова вартість колісного транспортного засобу Chevrolet Nubira державний номерний знак НОМЕР_7 на момент огляду автомобіля складає 174 057 грн. 00 коп.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вказаний висновок надано експертом на виконання вимог Ухвали суду та експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України. Крім того, вартість колісного транспортного засобу визначена на момент складання експертизи – 25 грудня 2024 року та експертом було досліджено вказаний транспортний засіб шляхом його огляду.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо позовних вимог у частині поділу сумісної власності подружжя та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного майна подружжя транспортного засобу (легковий автомобіль) марки - CHEVROLET моделі - NUBIRA (номерний знак - НОМЕР_1 , рік випуску – 2009, об`єм двигуна – 1598 см.куб., колір- білий, VIN – НОМЕР_2 ) підлягають задоволенню частково, а саме в сумі 87 028 грн. 50 коп., що становить 1/2 частину вартості автомобіля відповідно до експертного висновку експерта ОСОБА_3 №137/24 від 25 грудня 2024 року (174 057 грн. 00 коп. / 2 = 87 028 грн. 50 коп.).
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання сумісною власністю та поділ майна подружжя у частині визнання права спільної сумісної власності на гараж (або вартість будівельних робіт та матеріалів, витрачених на його будівництво з урахуванням вартості виділення місця для будівництва гаража) та його поділ, суд першої інстанції виходив із недоведеності таких вимог.
Відповідно до частини першої статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуг, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
За змістом частини першої статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Відповідно до частин першої та другої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.
За змістом частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про кооперацію» визначено, що обслуговуючий кооператив – кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.
На підставі частин першої та другої статті 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу – і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.
У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.
Отже, відповідно до статті 182 ЦК України та Закону України «Про кооперацію» право власності на майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідного до закону.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Довідки голови правління Автогаражного кооперативу «Южний» Крутій О.В. ОСОБА_2 була прийнята в члени кооперативу на підставі переоформлення на її ім`я гаражу № НОМЕР_3 у блоці № НОМЕР_4 в лютому 2018 року.
Проте, будь-які документи або відомості про оформлення технічного паспорта на вказаний гараж чи оформлення права приватної власності на цей об`єкт нерухомого майна суду не надано.
Крім того, Довідка голови правління Автогаражного кооперативу «Южний» ОСОБА_4 не може бути належним доказом того, що спірний гараж набуто сторонами в період шлюбу, за відсутності будь-яких інших належних та допустимих доказів, які підтверджували б ці обставини. Також заява про прийняття у члени товариства не доводить набуття ОСОБА_2 спірного нерухомого майна, оскільки не є документом, що засвідчує державну реєстрацію права власності на цей об`єкт.
Разом із тим, Довідка голови правління Автогаражного кооперативу «Южний» Крутій О.В. підтверджує, що ОСОБА_2 є членом кооперативу, чим підтверджується набуття гаражу № НОМЕР_3 у блоці № НОМЕР_4 не у власність, а у користування ОСОБА_2 , відтак вказане майно не може вважатись спільною сумісною власністю подружжя, і позовні вимоги про поділ майна подружжя в даній частині не підлягають задоволенню як необґрунтовані та недоведені.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що спірний гараж не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права, право власності на гараж в органах державної реєстрації не зареєстрований, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що прийняття ОСОБА_2 у члени Автогаражного кооперативу «Южний» не породжує права власності на спірний гараж.
Оскільки ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили набуття ОСОБА_2 права власності на спірний гараж під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дане майно не може бути об`єктом поділу.
Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині - залишенню без змін.
Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то апеляційний суд їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 рокув оскаржуваній частині - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Повний текст постанови складено 07 травня 2026 року.

Судді