ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/770/25  Номер провадження 22-ц/814/2317/26	Головуючий у 1-й інстанції Оксенюк М. М.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою Селянського (Фермерського) господарства «Еліта» на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2026 року (час ухвалення судового рішення та дата складання повного текста судового рішення не зазначено) у справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського (Фермерського) господарства «Еліта» про розірвання договору оренди.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У вересні 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, з урахуванням поданих заяв остаточно просила ухвалити рішення, яким:
- розірвати договір оренди землі № б/н від 08 січня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та СФГ «ЕЛІТА», предметом якого є земельна ділянка кадастровий номер 5322080800:00:006:0028, площею 5,1163 га, що розташована на території Василівської сільської ради Козельщинського району (нині – «Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району»);
В обґрунтування позову посилалась на те, що 08.01.2013 між ОСОБА_3 та СФГ «Еліта» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 5,1163 га, кадастровий номер: 5322080800:00:006:0028, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Василівської сільської ради Козельщинського району (наразі – «Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району») Полтавської області (за межами населеного пункту), строк дії становить 25 років.
Пунктом 9 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: не менше 5% вартісної оцінки землі – 3 136,08 грн в рік або сільськогосподарська продукція на суму.
Згідно п.5 договору вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 62 720,00 грн.
Також, відповідно до положень п.10 договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації інфляції.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договір оренди земельної ділянки зареєстрований 27.01.2015, державним реєстратором Реєстраційної служби Козельщинського РУЮ Полтавської області Капустою В.В.
05.05.2016 ОСОБА_3 помер і вказана земельна ділянка перейшла позивачці у спадок. 27 жовтня 2017 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом.
Відповідач викладені вище умови договору оренди земельної ділянки не виконує, орендну плату в повному розмірі за 2017 - 2024 роки вчасно не сплатив, що свідчить про систематичність порушення умов договору та порушення прав позивача.

Рішенням Козельщенського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до СФГ «ЕЛІТА» про розірвання договору оренди задоволено.
Розірвано договір оренди землі № б/н від 08 січня 2013 року, який укладений між ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є ОСОБА_2 , та СФГ «ЕЛІТА», предметом якого є земельна ділянка кадастровий номер 5322080800:00:006:0028, площею 5,1163 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Василівської сільської ради Козельщинського району (нині – «Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району»).
Стягнуто з СФГ «ЕЛІТА» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі СФГ «ЕЛІТА», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що відповідачем лише частково недоплачено орендну плату в частині її індексації, фактично вона була сплачена. Отже, до спірних правовідносин не можливо застосовувати пункт «д» ч.1 ст.141 ЗК України, оскільки передумовою для її застосування є несплата орендної плати. 

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Вовк М.В., представник ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У підтвердження заперечень проти апеляційної скарги вказує, що відповідач залишає поза увагою той факт, що лише за період з 2017 року (включно) по 2024 рік (включно) він заборгував ОСОБА_1 кошти в сумі 7 588,72 грн, що становить майже один середньорічний розмір орендної плати за цей період, у зв`язку з чим вважає вказане порушення істотним.
Суд першої інстанції цілком правомірно дійшов висновку про те, що договір оренди землі № б/н від 08 січня 2013 року, який укладений між ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є позивачка ОСОБА_1 , та СФГ «ЕЛІТА» підлягає розірванню у судовому порядку на підставі п. 38 договору через систематичне невиконання відповідачем обов`язків щодо оплати орендної плати, при цьому установивши, що СФГ «ЕЛІТА» порушував умови договору оренди землі, а саме систематично не сплачував орендну плату у повному обсязі, зокрема у 2016 у розмірі 4 541,07 грн (сума до виплати без врахування податків) та 2017 у розмірі 5 104,17 грн (сума до виплати без врахування податків), що підпадає під дію пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України та є самостійною і достатньою підставою для розірвання договорів.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З матеріалів справи вбачається, що 08.01.2013 між ОСОБА_3 та СФГ «ЕЛІТА» укладено договір оренди земельної ділянки №б/н, площею 5,1163 га, кадастровий номер: 5322080800:00:006:0028, строком на 25 років (а.с.41-43).
Пунктом 5 Договору визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 62 720,00 грн.
Пунктом 9 Договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі – не менше 5% вартісної оцінки землі – 3 136,08 грн в рік або сільськогосподарська продукція на цю суму. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації інфляції (п.10 договору).
Пунктом 11 Договору оренди землі визначено, що орендна плата вноситься у такі строки: з 01 січня до 10 грудня кожного року оренди.
Пунктом 14 Договору оренди землі визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,2% несплаченої суми за кожен день прострочення.
У п. 38 договору оренди установлено що дія договору оренди землі може бути розірвано за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Пунктом 39 визначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. 
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та державної реєстрації (п.43. Договору) (а.с. 41-42).
Право оренди вказаної земельної ділянки зареєстровано 27.01.2015 (номер запису про інше речове право:8527121) (а.с. 17 зворот).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 жовтня 2017 року Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в Реєстрі за №3-871 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 101850222 від 27.10.2017, складений державним реєстратором державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Мусієнко Т.О., позивачка ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 5,1163 га, кадастровий номер: 5322080800:00:006:0028, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Полтавської області Кременчуцького (колишнього – «Козельщинського») району Новогалещинської селищної ради (колишньої – «Василівської сільської ради»), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1391529753220, номер запису про право власності: 23063773 (а.с. 13-14).
Отже, до позивача ОСОБА_1 перейшли всі права та обов`язки ОСОБА_3 , які йому належали за договором оренди №б/н від 08.01.2013 року, який укладений між останнім та СФГ «ЕЛІТА» щодо оренди земельної ділянки, площею 5,1163 га, кадастровий номер: 5322080800:00:006:0028.
Як вбачається з відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 04.08.2025 ОСОБА_1 нараховано та сплачено СФГ «ЕЛІТА» орендну плату у 4 кварталі 2019 року 10 000 грн, у 4 кварталі 2020 року – 8 000 грн, у грудні 2021 року – 10 000 грн, у грудні 2022 року – 10 000 грн, грудні 2023 року 10 000 грн, вересні 2024 року – 12 000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обгрунтованості позовних вимог. Зокрема звертав увагу, що СФГ «ЕЛІТА» порушував умови договору оренди землі, а саме систематично не сплачував орендну плату у повному обсязі, зокрема у 2016 у розмірі 4 541,07 грн (сума до виплати без врахування податків) та 2017 у розмірі 5104,17 грн ( ума до виплати без врахування податків), що підпадає під дію пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України та є самостійною і достатньою підставою для розірвання договорів. Відповідач не надав до суду будь-яких належних та допустимих доказів щодо проведення своєчасної відповідної оплати за договором оренди землі за 2016 та 2017 рік. Окрім цього, суд не прийняв до уваги твердження представника відповідача, що орендна плата за 2016 рік була виплачена за життя спадкодавцю ОСОБА_3 , оскільки зазначене твердження спростовується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків за період часу з 1 кварталу 2013 року по 2 квартал 2016 рік щодо відсутності сплати відповідачем відповідної орендної плати за 2016 рік. Окрім цього, на думку суду, твердження представника відповідача, що позивачка не мала матеріальних претензій щодо оплати орендної плати за 2016 та за 2017 рік під час розгляду справи не знайшло свого підтвердження, оскільки представник відповідача не надав до суду будь-яких належних та допустимих доказів щодо виконання умов договору оренди землі від 08.01.2013 року в частині оплати орендної плати за відповідні роки або щодо відсутності обов`язку сплатити орендну плату.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.
Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт (абзац п`ятий частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі»).
Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (частина друга статті 25 Закону України «Про оренду землі»).
Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.
Відповідно до спеціальної норми частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 616/292/17, від 08 травня 2024 року у справі № 629/2698/23; постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші).
Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.
Такий висновок є логічним та виправданим, оскільки поняття «несплата» та «недоплата» не є тотожними. Оскільки в конструкції згаданої правової норми не наведено жодного означення до слова «несплата», можна виснувати, що законодавець у згаданій правовій нормі не передбачив жодної альтернативи повної несплати, тобто не визначив, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є не лише систематична несплата, а й систематична недоплата орендної плати.
До того ж потрібно враховувати, що розмір недоплати може варіюватися орієнтовно від 1 % до 99 % суми належної орендної плати, що не може не впливати на ступінь порушення прав власника землі та оцінку істотності такого порушення.
Протилежне розуміння, а саме якщо вважати підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, зокрема й сплату орендної плати не в повному обсязі (часткове виконання зобов`язання), навряд чи буде справедливим та розумним, оскільки під дію цієї спеціальної норми права підпадатимуть і незначні (неістотні) порушення, наприклад систематична недоплата 1,00 грн зі 10000,00 грн орендної плати. За таких обставин суди будуть змушені на підставі пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України розривати договори оренди землі всупереч принципу збереження договору.
Цей підхід надасть можливість орендодавцю вимагати розірвання договору оренди землі в тому разі, коли несплата орендної плати є частковою та зумовлена, зокрема, виникненням спору між сторонами з приводу порядку нарахування та розміру орендних платежів. Таке тлумачення норм права порушуватиме баланс інтересів сторін у договірних відносинах, надавши власнику землі більше переваг у порівнянні з її орендарем.
Потрібно враховувати, що правова природа відносин оренди землі, яка зазвичай передбачає тривале використання такого об`єкта цивільних прав і сталість таких відносин, відповідає інтересам цивільного обігу загалом. Ба більше, використання земельної ділянки завжди пов`язане з неодмінними витратами орендаря на її утримання відповідно до цільового призначення цієї ділянки.
Якщо дотримуватися згаданого протилежного підходу, то договір буде під постійною загрозою його розірвання, що порушить принцип сталості відносин з використання землі, що своєю чергою стимулюватиме орендаря ставитися до орендованої земельної ділянки у споживацький спосіб, не дбати про неї, не вкладати кошти у покращення чи належне утримання такого особливого виду майна, тобто призведе до того, що орендар не буде обирати таку поведінку, яка більшою мірою відповідала б ознакам доброго господаря стосовно орендованої ним землі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23 зазначено, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами на час звернення до суду з позовом (08.09.2025) за 2016 та 2017 роки була наявна несплата орендної плати, а в подальшому в період з 2017-2024 роки була наявна систематична недоплата орендної плати з урахуванням індексу інфляції передбачена п.10 договору оренди землі, яка була сплачена лише у грудні 2025 року (а.с.117-118), отже, враховуючи висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23, доводи СФГ «ЕЛІТА» щодо недоплати лише індексу інфляції є безпідставними.
Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, наведені апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Селянського (Фермерського) господарства «Еліта», залишити без задоволення.

Рішення Козельщенського районного суду Полтавської області від 02 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 18 травня 2026 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов 

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов