Справа №752/7654/26
Провадження №2/752/9322/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року        м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі судді Кордюкової Ж.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання,-
встановив:
Адвокат Євдокимов Дмитро Андрійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони тривалий час проживали у фактичних шлюбних відносинах однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в яких ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_3 
Фактичні шлюбні відносини були припинені, сторони разом не проживають, малолітня дитина знаходиться на утриманні позивачки та проживає разом з нею.
Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та матері не надає. Судовим наказом Голосіївського районного суду міста Києва від 25.12.2025 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину щомісячно. Судовий наказ перебуває на примусовому виконанні в органах ДВС.
Відповідно до ч.1 ст. 75 ч.2 ст. 84, ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, отже, позивачка має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трирічного віку.
Згідно з ч.1 ст.80 СК України розмір аліментів сформований у твердій грошовій сумі та визначений на рівні 5000 грн. на місяць.
Відповідач є працездатною здоровою особою молодого віку і спроможний платити аліменти.
Просив:
стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 5000 грн., починаючи від дати пред`явлення цього позову та до досягнення трьох років дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
16.04.2026 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
16.04.2026 постановлено ухвалу про відмову в прийнятті та об`єднанні в одне провадження з первісним позовом зустрічного позову, повернуто відповідачу зустрічну позовну заяву.
До відкриття провадження у справі представник відповідача подав до суду відзив, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог.
Свою позицію обґрунтував тим, що відповідач повністю визнає та погоджується із наступними обставинами: а) наявність спільної (із позивачкою) неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; б) необхідності утримання та матеріального забезпечення своєї неповнолітньої дитини.
Відповідач не проживав разом (спільно) однією сім`єю із позивачкою, ніяких тривалих стосунків у них не було, спільне господарство та побут вони не вели, спільних інтересів не мали. Сторони зустрічались протягом двох місяців. Таким чином, твердження про наявність фактичних шлюбних відносин є неправдивими та не має під собою жодних фактичних та правових підстав. 
У березні 2025 року відповідач відкрив картковий рахунок у АТ «Універсал Банк» (Торгівельна марка - "Monobank") з метою участі в утриманні та здійсненні регулярного матеріального забезпечення своєму неповнолітньому сину та позивачці. Он-лайн доступ до банківської карти був переданий позивачці та активований на її мобільному пристрої з проханням витрачати грошові кошти лише на потреби їх спільного сина та в разі необхідності на себе. Згідно із випискою з банківського рахунку від 11.03.2026 за період з 20.03.2025 по 11.03.2026 відповідач перерахував на картку грошові кошти у розмірі 113100 грн. Позивачка витратила 62700,46 грн. На карті у розпорядженні позивачки досі залишилась сума 50399,54 грн.
Таким чином, твердження про відсутність матеріальної допомоги на дитину та позивачку з боку відповідача є неправдивими.
Позивачка разом з її представником не вказали про наявність судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 25.12.2025 по справі №752/31367/25 про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_3 з метою погіршення соціальної характеристики та репутації відповідача перед судом. 
ОСОБА_2 зараз проходить військову службу у званні молодшого сержанту старшого розвідника 6 відділення групи управління та забезпечення роти спеціального призначення Військової частини НОМЕР_1 .
Позивачка не надала обґрунтування необхідності участі відповідача у її утриманні, посилаючись лише на норму Сімейного кодексу, без розуміння наявності потреби у аліментах; як визначений розмір аліментів і чому саме така сума; на які потреби будуть направлені аліменти.
Просив відмовити у задоволенні позову про стягнення аліментів.
19.04.2026 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив про те, що відповідач не заперечує ані свого батьківства щодо дитини, ані необхідності участі в її утриманні. Проте між сторонами не існувало шлюбно-сімейних відносин. Відповідно до норм чинного законодавства жінка, яка не перебувала у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, але проживала з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу у фактичних шлюбних відносинах та має з ним спільну дитину, має право на утримання від чоловіка, з яким вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі, тобто батька дитини до досягнення їхньою спільною дитиною трьох років, а для стягнення такого утримання законодавець не передбачив необхідності проживання позивача з відповідачем однією сім`єю на момент (під час) подання відповідного позову та вирішення спору в суді, а у минулому часі - тобто передбачає, що таке проживання було раніше, в минулому.
Позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у фактичних
шлюбних відносинах та мають спільну дитину, що вичерпно підтверджується
матеріалами справи та їх спільними фотографіями у домашній обстановці.
Безпідставними та не підтвердженими належними доказами є доводи відповідача
про перерахування ним на картку позивача грошових коштів в сумі 113000 грн. та
про те, що нібито в її розпорядженні залишилась певна грошова сума. Вказана обставина позивачем заперечується, а з наданої відповідачем банківської виписки не вбачається перерахування відповідачем грошових коштів саме позивачу, а тим більше порядок їх використання позивачем. 
Позивачка доглядає за дитиною, не має роботи та самостійного джерела доходу, а отже потребує матеріальної підтримки від відповідача. В 2025 році вона отримувала лише соціальну виплату від центру соціальних виплат як ВПО та пенсійну виплати (загалом 72000 грн. за весь рік, тобто 6000 грн. на місяць), а у 2026 році вона отримала лише пенсійну виплату як ВПО (загальний розмір 25941 грн. з початку року, тобто близько 6000 грн. на місяць).
Сума щомісячних аліментів відповідає критеріям розумності, справедливості та не є завищеною, а відповідач, будучи військовослужбовцем та отримуючи відповідне грошове забезпечення, має матеріальну можливість для їх сплати.
Суд не приймає до розгляду докази, додані представником позивача до відповіді на відзив, оскільки вони подані з порушенням порядку, визначеного ч. 2 ст. 83 ЦПК України. 
Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Сторони в зареєстрованому шлюбу не перебували. Докази на підтвердження протилежного відсутні.
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
25.12.2025 Голосіївським районним судом міста Києва виданий судовий наказ, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину щомісячно.
Відповідно до ч.1 ст. 172 ЦПК України судовий наказ набрав законної сили у день його видачі.
Згідно з випискою про рух коштів від 11.03.2026 клієнта ОСОБА_2 в АТ «Універсалбанк» за період з 20.03.2025 по 11.03.2026 ним витрачено 62700 грн. на оплату товарів послуг, здійснення виплат у виконавчому провадженні тощо.
Частиною 2 ст. 91 СК України встановлено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Частинами 2, 4 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Частиною 1 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відповідач не заперечував та не спростовував того, що неповнолітній син дійсно проживає разом з матір`ю.
Доводи представника відповідача про те, що сторони не проживав разом (спільно) однією сім`єю, ніяких тривалих стосунків, спільного господарства та побуту не мали, суд відхиляє, оскільки за приписами ч. 2 ст. 91 СК України наявність чи відсутність цих обставин жодним чином не впливає на наявність у позивачки права на отримання аліментів від батька дитини, яка з нею проживає, до досягнення дитиною трьох років.
Отже, позивачка має право на аліменти на своє утримання, оскільки проживає з дитиною, якій не виповнилося трьох років, а відповідач не довів неможливість надавати матеріальну допомогу.
Решту доводів відповідача, якими він обґрунтував заперечення проти позовних вимог, суд відхиляє, оскільки вони вищенаведеного висновку суду не спростовують.
Визначаючи розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання позивачки, суд враховує приписи ст. 184 СК УКкраїни, а також те, що відповідач є працездатною особою та може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем не надано). Суд враховує, що відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина.
Зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні позивачки, враховуючи наявність у відповідача на утриманні неповнолітнього сина, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на її утримання підлягають частковому задоволенню в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в межах стягнення платежу за один місяць.
Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки відповідач, який є військовослужбовцем, який виконує службові обов`язки, звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355,430 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 23.02.2026 та до досягнення трьох років дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.
Допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Рішення складене 05.05.2026.
Суддя         Ж. І. Кордюкова