ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 921/412/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. -головуючого, Мачульського Г. М., Рогач Л. І.,
секретаря судового засідання - Кондратюк Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Бережанського районного споживчого товариства на постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 (колегія суддів: Бойко С. М., Бонк Т. Б., Якімець Г. Г.) та рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.11.2025 (суддя Хома С. О.) у справі
за позовом Бережанської міської ради до Бережанського районного споживчого товариства, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Західного офісу Держаудитслужби, про стягнення 1 668 390,92 грн,
за участю представників:
позивача - Венчура О. Л.,
відповідача - Гриника Я. Т.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. 10.07.2025 Бережанська міська рада (далі - Бережанська міськрада) звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Бережанського районного споживчого товариства (далі - Споживче товариство) про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою у розмірі 1 668 390,92 грн.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно з проведеною Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Тернопільської області ревізією перевірки фінансово-господарської діяльності Бережанської міськради за період із 01.01.2021 по 31.12.2023 встановлено, що Споживче товариство користується земельною ділянкою з кадастровим номером 6120410100:04:013:0193, за користування якою недоплатило до місцевого бюджету 1 668 390,92 грн у розмірі орендної плати, чим фактично збільшило свої доходи, а Бережанська міськрада втратила належне їй майно (кошти від орендної плати). Правовою підставою пред`явлених позовних вимог позивачем визначено статтю 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та зауважено, що заявлена до стягнення сума є безпідставно збереженими коштами у вигляді несплаченої орендної плати за фактичне користування відповідачем земельною ділянкою.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
3. Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області згідно з пунктом 6.2.7.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на І квартал 2024 року, затвердженого наказом Західного офісу Держаудитслужби від 20.12.2023 № 321 (зі змінами), із 29.03.2024 по 06.06.2024 (із зупиненням на період із 08.04.2024 по 05.05.2024) провело ревізію фінансово-господарської діяльності Бережанської міськради за період із 01.01.2021 по 31.12.2023.
4. За результатами цієї ревізії Управління Західного офісу Держаудитслужби у Тернопільській області склало акт від 13.06.2024 № 131920-22/5 (далі - Акт ревізії).
5. Ревізією встановлено, що на підставі рішення сесії Бережанської міськради від 16.06.2016 № 252 Бережанська міськрада та Споживче товариство 01.08.2016 уклали договір оренди на земельну ділянку на вул. Привокзальній, 1 у м. Бережани загальною площею 1,0913 га, кадастровий номер 6120410100:04:013:0193, строком до 01.05.2017. Розмір орендної плати встановлено як 3 % від нормативної грошової оцінки (далі - НГО). Інформація про вказаний договір внесена в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно 08.08.2016 за № 15865148. Строк дії цього договору до 01.05.2017. Згідно з пунктом 8 зазначеного договору орендар (Споживче товариство) після закінчення строку дії договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди) за умови письмового звернення до орендодавця (Бережанської міськради) в строк не пізніше ніж за місяць до закінчення строку його дії, тобто до 01.04.2017.
6. Бережанська міськрада рішенням сесії від 25.01.2018 № 838 продовжила Споживчому товариству оренду земельної ділянки площею 1,0913 га, наданої для обслуговування будівель торгівлі, терміном до 01.02.2019 та встановила розмір орендної плати 9 % НГО. Пунктом 3.2 цього рішення зобов`язано орендаря (Споживче товариство) укласти та зареєструвати договір оренди земельної ділянки в термін до 15.02.2018.
7. Бережанська міськрада рішенням сесії від 28.02.2019 № 1252 продовжила Споживчому товариству право оренди земельної ділянки площею 1,0913 га, наданої для обслуговування будівель торгівлі, на вул. Привокзальній, 1 в м. Бережани до 01.02.2020 та встановила розмір орендної плати 12 % від НГО. Пунктом 1.2 рішення визначено "додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки укласти та зареєструвати до 20.03.2019".
8. Земельній ділянці за адресою: вул. Привокзальна, 1, м. Бережани, присвоєно кадастровий номер 6120410100:04:013:0193; визначено її площу - 1,0913 га; 08.08.2016 (№ 15865148) договір оренди зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
9. Згідно з інформаційною довідкою від 25.04.2024 № 375913624 на земельній ділянці площею 1,0913 га, кадастровий номер 6120410100:04:013:0193, за адресою: вул. Привокзальна, буд. 1, м. Бережани, розміщені об`єкти нерухомості загальною площею 3787,1 кв. м (адмінбудинок із магазином (А-2), склад-холодильник (Б), склад-овочесховище (Г), 2 склади (Ж, З), склад із кабінетом (К), склад-магазин (Л)). Вказані об`єкти на праві власності належать Споживчому товариству (код ЄДРПОУ 01767070), місце реєстрації - м. Бережани, площа Ринок, будинок 26.
10. Комісія, створена розпорядженням міського голови від 29.03.2024 № 113-р, провела обстеження зазначеної земельної ділянки і встановила наявність будівель (приміщень), у яких, як свідчать банери (вивіски) на них, здійснюється торговельна діяльність (як оптова, так і роздрібна).
11. Споживче товариство як власник будівель, що розміщені на земельній ділянці Бережанської міськради загальною площею 1,0913 га, кадастровий номер 6120410100:04:013:0193, протягом ревізійного періоду (01.01.2021- 31.12.2023) договори оренди цієї земельної ділянки не укладало.
12. За земельну ділянку на вул. Привокзальній, 1 у м. Бережани, кадастровий номер 6120410100:04:013:0193, у 2021- 2023 роках Дочірнє підприємство Торгово-роздрібне об`єднання Бережанського районного споживчого товариства (код ЄДРПОУ 21142431) (далі - ТРО Бережанського РАЙСТ) задекларувало і сплатило до міського бюджету земельний податок на загальну суму 333 750,12 грн, у тому числі, 2021 рік - 99 182,80 грн, 2022 рік - 109 101,08 грн, 2023 рік - 125 466,24 грн.
13. Бережанська міськрада рішення щодо передачі у власність шляхом продажу земельної ділянки з кадастровим номером 6120410100:04:013:0193 Споживчому товариству, ТРО Бережанського РАЙСТ чи інші рішення не приймала.
14. Згідно з інформаційною довідкою від 25.04.2024 № 375913624 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на об`єкти нерухомості загальною площею 3787,1 кв. м (адмінбудинок із магазином (А-2), склад-холодильник (Б), склад-овочесховище (Г), два склади (Ж, З), склад із кабінетом (К), склад-магазин (Л)), розміщені на земельній ділянці з кадастровим номером 6120410100:04:013:0193, для державної реєстрації права власності Споживчим товариством подано такі документи: акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 12.07.2002 б/н, виданий Бережанською районною державною адміністрацією, що свідчить про фактичне користування Споживчим товариством згаданою земельною ділянкою з 2002 року. Таким чином, станом на 01.01.2021 (початок ревізійного періоду) земельна ділянка з кадастровим номером 6120410100:04:013:0193 використовувалася і продовжувала використовуватися станом на 31.12.2023 (кінець ревізійного періоду) для обслуговування будівель та споруд, що на праві власності належать Споживчому товариству. 
15. Бережанська міськрада рішенням сесії від 31.10.2019 № 1485 затвердила Положення про встановлення розміру та справляння орендної плати за земельні ділянки комунальної власності Бережанської міської територіальної громади (далі - Положення № 1485).
16. Пунктом 10.14 Положення № 1485 установлено, що річна орендна плата за користування земельною ділянкою розраховується у відсотках від НГО залежно від виду економічної діяльності (функціонального використання) відповідно до ставок орендної плати, затверджених у цьому Положенні (таблиця 1), та не залежить від наслідків господарської діяльності орендаря.
17. У таблиці 1 до Положення № 1485 зазначено, що вид цільового призначення земель визначається згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1011/18306 (далі - Класифікація видів цільового призначення земель), а для коду 03.07 " Об`єкти комерційного використання" передбачена ставка орендної плати 12 % НГО.
18. Згідно з інформаційною довідкою від 25.04.2024 № 375913624 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно цільове призначення земельної ділянки (кадастровий номер 6120410100:04:013:0193) - "Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі" (дата державної реєстрації земельної ділянки - 30.07.2015, власник - Бережанська міськрада). Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель код 03.07 присвоєно землям "Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі". В договорі оренди землі від 01.08.2016, укладеному між позивачем та відповідачем, зазначено її цільове призначення - "обслуговування будівель торгівлі (код згідно з КВЦПЗ - 03.07) ".
19. Відповідно до Акта ревізії від 13.06.2024 № 131920-22/5 зафіксовано порушення, допущене Споживчим товариством, яким не виконано пункт 3.2 рішення сесії від 25.01.2018 № 838 та пункт 1.2 рішення сесії від 28.02.2019 в частині укладення та реєстрації договору оренди, додаткової угоди до нього, а також посадовими особами Бережанської міськради в частині незабезпечення проведення належної претензійно-позовної роботи щодо укладання зазначеного договору оренди земельної ділянки площею 1,0913 га, наданої рішенням сесії Бережанської міськради від 25.01.2018 № 838 Споживчому товариству для обслуговування будівель торгівлі на вул. Привокзальній, 1 в м. Бережани (внесення змін до нього).
20. На підставі наведеного Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області здійснило розрахунок втрат бюджету Бережанської міської територіальної громади внаслідок невжиття заходів щодо укладення договору оренди земельної ділянки площею 1,0913 га на вул. Привокзальній, 1 в м. Бережани, який становить 1 890 770 грн.
21. Відповідно до Положення № 1485 для земельної ділянки з кадастровим номером 6120410100:04:013:0193 установлена ставка орендної плати у розмірі 12 % НГО.
22. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру встановила коефіцієнт індексації земель несільськогосподарського призначення за 2023 рік на рівні 1,051, за 2022 рік - 1,15 (оприлюднено: скріншоти з офіційного сайту Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру).
23. Відповідно, НГО земельної ділянки (кадастровий номер 6120410100:04:013:0193) у 2023 році визначена в сумі 8 146 514,22 грн (8 561 986,45 грн/1,051), у 2022 році - 7 083 925,41 грн (8 146 514,22 грн/1,15).
24. Оскільки вказана у витязі № НВ-939762922024 НГО земельної ділянки (кадастровий номер 6120410100:04:013:0193) сформована з НГО земель міста Бережани, яка введена в дію рішенням сесії Бережанської міськради від 02.03.2021 № 148, із 2022 року, за 2021 рік НГО визначена кумулятивно, починаючи з 2016 року, виходячи із зафіксованої в договорі оренди від 01.08.2016 б/н (копія додається) НГО земельної ділянки в сумі 3 120 026,70 грн (пункт 5 договору) та щорічних коефіцієнтів індексації, встановлених Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру - 3 120 026,70*1,06 (індексація за 2016 рік, із 2018 року по 2021 рік - 1,0) =3 307 228,00 грн.
25. Розрахунок втрат бюджету Бережанської міської територіальної громади внаслідок невжиття заходів щодо укладення договору оренди земельної ділянки площею 1,0913 га на вул. Привокзальній, 1 в м. Бережани, а саме: за 2021 рік - НГО 3 307 228,00 грн х 12% = 396 867,36 грн; за 2022 рік - НГО 7 083 925,41 грн х 12% = 850 071,05 грн; за 2023 рік - НГО 8 146 514,22 грн х 12 % = 977 581,71 грн, що разом становить 2 224 520,12 грн. Розмір втрат бюджету зменшено на 333 750,12 грн (сплачений до бюджету ТРО Бережанського РАЙСТ земельний податок, в тому числі: у 2021 році - 99 182,80 грн, у 2022 році - 109 101,08 грн, у 2023 році - 125 466,24 грн), в результаті розмір втрат бюджету становить 1 890 770,00 грн (додаток 44 до Акта ревізії).
26. Бережанська міськрада звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги.
27. Тернопільський окружний адміністративний суд рішенням від 10.12.2024 у справі № 500/5023/24, яке набрало законної сили, у задоволенні позову Бережанської міськради відмовив, оскільки судом встановлено правомірність дій Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області та обґрунтованість висновків ревізії щодо використання земельної ділянки комунальної власності площею 1,0913 га на вул. Привокзальній, 1 у м. Бережани без належно оформленого договору оренди, а також невжиття міською радою заходів щодо оформлення орендних відносин і стягнення недоотриманих доходів бюджету. 
28. 20.06.2024 Бережанська міськрада та Споживче товариство уклали договір про добровільне відшкодування Бережанській міськраді збитків, заподіяних внаслідок використання земельної ділянки площею 1,0913 га з кадастровим номером 6120410100:04:013:0193 без правовстановлюючих документів. Зазначена ділянка розташована за адресою: вул. Привокзальна, 1, м. Бережани, та використовується для обслуговування об`єктів торгівлі. Період, за який нараховано збитки, становить із 01.01.2021 по 31.12.2023. Підставою для відшкодування збитків зазначено акт комісії з визначення збитків від 17.06.2024 № 17. Сума збитків, визначена позивачем, становить 222 379,06 грн. Відповідно до договору про добровільне відшкодування Бережанській міськраді збитків, заподіяних внаслідок невикористання земельних ділянок, самовільного зайняття земельних ділянок та використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів від 20.06.2024, відповідач добровільно відшкодував збитки в розмірі 222 379,08 грн.
29. Станом на дату подання позову невідшкодований Споживчим товариством розмір втрат бюджету становить 1 890 770,00 грн - 222 379,08 грн = 1 668 390,92 грн.
30. Бережанська міськрада направила на адресу Споживчого товариства претензію від 23.05.2025 № 03- 07/1672 про порушення вимог земельного законодавства та використання земельної ділянки комунальної власності без документів, що посвідчують право користування нею. 
31. 10.06.2025 за вх. № 2154/03-07 Бережанська міськрада отримала відповідь на претензію від 09.06.2025 № 40, в якій Споживче товариство відмовилося від виконання вимог міської ради, що стало підставою звернення Бережанською міськрадою із цим позовом до суду.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
32. 21.11.2025 Господарський суд Тернопільської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026, про задоволення позову.
33. Судові рішення мотивовано тим, що відповідач фактично користувався земельною ділянкою комунальної власності без належного оформлення права оренди та сплати орендної плати, у зв`язку з чим безпідставно зберіг у себе кошти, які підлягали сплаті власнику земельної ділянки.
34. Суди зазначили, що відповідно до статей 93, 125, 206 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації, а використання землі є платним. Отже, відносини фактичного користування земельною ділянкою без належної правової підстави підпадають під регулювання статті 1212 ЦК України щодо повернення безпідставно збережених коштів.
35. Бережанська міськрада рішеннями від 25.01.2018 № 838 та від 28.02.2019 № 1252 лише надала згоду на продовження оренди, однак цими ж рішеннями зобов`язала орендаря: укласти та зареєструвати договір оренди до 15.02.2018 (пункт 3.2 рішення № 838); укласти та зареєструвати додаткову угоду до 20.03.2019 (пункт 1.2 рішення № 1252). Проте відповідач у встановленому законом порядку не укладав та не реєстрував ні договір оренди, ні додаткову угоду, тому відсутні правові підстави вважати, що договір оренди від 01.08.2016 був продовжений.
36. З урахуванням того, що частина коштів у сумі 222 379,08 грн відшкодована добровільно за укладеним між сторонами договором від 20.06.2024, а решта - 1 668 390,92 грн - залишилася невідшкодованою, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для їх стягнення.
Короткий зміст касаційної скарги 
37. 13.03.2026 Споживче товариство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, зі змісту якої вбачається, що скаржник просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові. 
38. Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункти 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наполягаючи на тому, що суди безпідставно застосували положення статті 1212 ЦК України, оскільки правовідносини сторін мають договірних характер. 
39. Скаржник також посилається на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду:
- від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (про те, що наявність між сторонами договірних відносин виключає можливість застосування норм глави 83 ЦК України (безпідставне набуття, збереження майна));
- від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (щодо застосування доктрини venire contra factum proprium - «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці»).
40. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки наявності у справі договору про добровільну сплату міській раді збитків, заподіяних внаслідок невикористання земельної ділянки.
41. Скаржник також вважає безпідставним посилання судами попередніх інстанцій на обставини, встановлені рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.12.2024 у справі № 500/5023/24, оскільки вони не мають значення для розгляду цієї справи.
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
42. Західний офіс Держаудитслужби у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, а також просив розглянути касаційну скаргу без участі їхнього представника.
Позиція Верховного Суду
43. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
44. Пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.
45. Вказана норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
46. Як вбачається з касаційної скарги, скаржник зазначає про безпідставне застосування судами попередніх інстанцій положень статті 1212 ЦК України, без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду: від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (наявність між сторонами договірних відносин виключає можливість застосування норм глави 83 ЦК України), від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (щодо застосування доктрини venire contra factum proprium - «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці»).
47. Колегія суддів, розглянувши доводи скаржника, зауважує, що відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі шляхом розірвання договору. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України. Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 915/411/19, від 21.02.2020 у справі № 910/660/19, від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19, зокрема і в постанові Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, на неврахування якої посилається скаржник.
48. Крім того, в постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 922/247/21 (за позовом про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за неправомірне використання земельної ділянки) сформульовано висновок про те, що відповідно до положень статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. За відсутності доказів поновлення такого договору в поряду, що визначений статтею 33 цього Закону, або ж укладення нового договору оренди відсутні й підстави для висновку про те, що орендар, який не повернув земельну ділянку за актом прийому-передачі, користується нею на відповідній правовій підставі, а тому стягнення з такого орендаря безпідставно збереженої орендної плати згідно зі статтею 1212 ЦК України є цілком правомірним. 
49. У справі, яка розглядається, спірні правовідносини стосуються фактичного користування земельною ділянкою після припинення дії договору оренди 01.05.2017, за відсутності доказів укладення нового договору оренди чи повернення земельної ділянки у спосіб, установлений договором оренди. Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, врахували усталені висновки Верховного Суду щодо застосування положень статті 1212 ЦК України та, здійснюючи кваліфікацію спірних правовідносин, установили сукупність умов, за яких виникають кондикційні зобов`язання.
50. Крім того, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
51. У постанові Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, на неврахування якої посилається скаржник у касаційній скарзі, також розглядалися позовні вимоги про стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені. 
52. Крім того, у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 викладено такі правові висновки: "За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
64. Не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розміщене це нерухоме майно.
65. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України".
53. Таким чином, проаналізувавши висновки, викладені у постанові суду касаційної інстанції у справі № 922/3412/17, Суд зазначає, що застосування судами попередніх інстанцій норм права не суперечить наведеним висновкам суду касаційної інстанції. Проте у своїх доводах скаржник заперечує, що спірні правовідносини є кондиційними, оскільки на його думку договірні відносини між сторонами не припинилися, що по суті зводиться до заперечення та переоцінки встановлених судами обставин справи щодо припинення 01.05.2017 дії договору оренди від 01.08.2016, що виходить за межі визначених статтею 300 ГПК України повноважень суду касаційної інстанції.
54. Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, щодо застосування доктрини venire contra factum proprium - «не можна діяти всупереч своїй попередній поведінці». У контексті цих доводів скаржник також зазначає, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки наявності у справі договору про добровільну сплату міській раді збитків, заподіяних внаслідок невикористання земельної ділянки. 
55. Щодо вказаних аргументів колегія суддів зазначає, що у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, на яку посилається скаржник, зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
56. У справі, що розглядається, суди встановили, що відповідно до договору про добровільне відшкодування Бережанській міськраді збитків, заподіяних внаслідок невикористання земельних ділянок, самовільного зайняття земельних ділянок та використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів, від 20.06.2024 було добровільно відшкодовано збитки в розмірі 222 379,08 грн, проте станом на дату звернення з позовом невідшкодований Споживчим товариством розмір втрат бюджету становить 1 668 390,92 грн.
57. Крім того, суди встановили, що саме відповідач не виконав свій обов`язок щодо укладення договору оренди та додаткової угоди, тому посилання скаржника на неврахування судами висновків щодо застосування доктрини venire contra factum proprium є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.
58. Колегія суддів наголошує, що встановлення обставин справи, дослідження й оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Про це зазначено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19. 
59. Отже, доводи скаржника щодо недослідження договору про добровільне відшкодування Бережанській міськраді збитків спрямовані на спонукання до переоцінки вже досліджених та оцінених судами попередніх інстанцій доказів відхиляються Верховним Судом, тому наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.
60. З огляду на викладене висновки судів попередніх інстанції, покладені в основу оскаржуваних рішень, жодним чином не суперечать наведеним скаржником у касаційній скарзі постановам Верховного Суду.
61. Інші доводи касаційної скарги підставами касаційного оскарження не охоплюються, а тому судом касаційної інстанції не розглядаються.
62. Ураховуючи викладене, Верховний Суд вбачає, що наведені скаржником у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України, що слугували підставами для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
63. З огляду на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, колегія суддів на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою у частині зазначеної підстави касаційного оскарження.
64. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
65. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
66. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції щодо задоволення позову, в зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.
Розподіл судових витрат
67. Оскільки підстав для скасування оскаржуваних судових рішень у справі та задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за її подання слід покласти на скаржника.
Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Бережанського районного споживчого товариства, відкрите в частині підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.
2. Касаційну скаргу Бережанського районного споживчого товариства у частині підстав, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.
3. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 21.11.2025 у справі № 921/412/25, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Л. І. Рогач