Справа № 944/1414/25 Головуючий у 1 інстанції: Матвіїв І.М. 
Провадження № 22-ц/811/956/26 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 травня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів – Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
з участю апелянта ОСОБА_1 , представника апелянта ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи Стадник Г.М., представника заінтересованої Диди І.С.
розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 квітня 2025 року в складі судді Матвіїва І.М. у справі за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заінтересовані особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Новояворівської міської ради Львівської області, Яворівський районний відділ ДРАЦС ЗМУ МЮ, служби у справах дітей Яворівської міської ради Львівської області, про усиновлення,-

встановив:

У березні 2025 року заявники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із заявою про усиновлення малолітньої дитини.
Заява мотивована тим, що 07 травня 2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС у м. Львів ЗМУ МЮ. 
У ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дітей немає, тому вони вирішили усиновити дитину. Для набуття права усиновлення дитини заявники пройшли відповідну перевірку, навчання та їм видано висновок про можливість бути усиновителями.
У подальшому заявники дізнались, що у службі у справах дітей на обліку перебуває малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який позбавлений батьківського піклуванн, його мати померла, а запис про батька був проведений за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 СК України.
За результатами проведеної перевірки заявники визнані такими, що можуть бути усиновителями. 
Зокрема, відповідно до висновку про стан здоров`я, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є здоровими, хронічними хворобами не хворіють, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебувають, не зловживають алкоголем та наркотичними засобами, до кримінальної відповідальності не притягувались, в розшуку не перебувають. Заявники перебувають у зареєстрованому шлюбі, забезпечені житлом, сім`я проживає в однокімнатній квартирі, санітарний стан житла у відмінному стані. 
Матеріальне і фінансове становище заявників є добрим та дозволяє утримувати і виховувати дитину.
Мотивом усиновлення дитини є відсутність у них власних дітей, а також переконане і усвідомлене бажання усиновити хлопчика ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Усиновлення дитини бажають обидва з подружжя. Заявники достовірно ознайомлені зі станом здоров`я дитини ОСОБА_5 , жодних претензій чи зауважень до стану здоров`я дитини у них немає.
Просили заяву задовольнити, внести відповідні зміни до актового запису № 26 від 16 листопада 2018 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений виконавчим комітетом Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області в якому вказати усиновлювачів батьками дитини, а саме: в графі «Відомості про батька» вказати «Батько - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України; в графі «Відомості про матір» вказати «Мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України; змінити прізвище дитини « ОСОБА_6 » - на « ОСОБА_7 »; змінити ім?я дитини « ОСОБА_8 » - на « ОСОБА_9 »; змінити по-батькові дитини « ОСОБА_10 » - на « ОСОБА_11 »; змінити дату народження дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » - на « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».
Оскаржуваним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 03 квітня 2025 року заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заінтересовані особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Новояворівської міської ради Львівської області, Яворівський районний відділ ДРАЦС ЗМУ МЮ про усиновлення задоволено.
Оголошено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усиновлювачем малолітньої дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Оголошено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , усиновлювачем малолітньої дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Внесено в актовий запис про народження ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , що складений 16.11.2018 року виконавчим комітетом Залузької сільської ради Яворівського району Львівської області за №26 від 16.11.2018 року, а саме:
- в графі «батько» записати - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 замість " ОСОБА_12 ";
- в графі «мати» записати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , громадянка України, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 замість " ОСОБА_13 ";
- змінити прізвище усиновленої дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 »;
- змінити ім`я усиновленої дитини з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 »;
- змінити по батькові усиновленої дитини з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 »;
- змінити дату народження ОСОБА_5 з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_7 ».
- змінити місце народження усиновленої дитини з «Україна, Львівська область, Яворівський район село Цетуля» на «Україна, Львівська область, Яворівський район м.Яворів».
Копію рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до Яворівський районний відділ ДРАЦС у Яворівському районі Львівської області ЗМУ МЮ.
Вказано, що особи, яким у зв`язку з виконанням службових обов`язків доступна інформація щодо усиновлення (перебування осіб, які бажають усиновити дитину, на обліку, пошук ними дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення, розгляд справи про усиновлення, здійснення нагляду за дотриманням прав усиновленої дитини тощо), а також інші особи, яким став відомий факт усиновлення, зобов`язані не розголошувати її, зокрема, і тоді, коли усиновлення для самої дитини не є таємним.
Рішення суду оскаржила особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , вважає рішення незаконним та несправедливим, таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні заяви про усиновлення.
В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки, оскільки вона є бабою усиновленої дитини та мала намір бути опікуном. 
Зокрема, після смерті її доньки ОСОБА_13 , рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради № 36 від 13.02.2025, малолітньому ОСОБА_14 надано статус дитини-сироти, а її повідомлено, що як баба, має першочергове право бути опікуном над онуком.
Для реалізації свого права бути опікуном внука, 26.02.2025 подала до виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області як органу опіки та піклування відповідну заяву, однак рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області як органу опіки та піклування за №89 від 07.03.2025, затверджено висновок щодо недоцільності призначення опікуном ОСОБА_1 над дитиною – сиротою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З таким висновком вона не погоджувалась, тому 30.04.2025 подала повторну заяву про призначення її опікуном. 
Листом від 09.05.2025 їй повідомлено про неможливість повторного розгляду заяви. 
Після покращення житлово-побутових умов та покращення фінансового становища, вона знову звернулась з заявою про призначення її опікуном. 
З листа від 11.06.2025 їй стало відомо, що на підставі рішення суду від 03.04.2025 її внук ОСОБА_15 усиновлений, тому заява не може бути розглянута. 
Стверджує, що працівники Служби у справах дітей фактично викрали у неї внука, коли мати дитини хворіла і стаціонарно лікувалася у лікарні, а після смерті матері дитини протиправно сприяли у його неазконному усиновленні без врахування її переважного права на опіку над дитининою. 
На думку апелянтки, суд допустив порушення ст. 313 ЦПК, оскільки розглянув справу у відсутності заявників та заінтересованих осіб. 
Через неповідомлення її про усиновлення онука, вона не змогла подати заяву про залучення її до участі у справі як заінтересовану особу. 
Вважає, що затверджений висновок щодо недоцільності призначення її опікуном, не можна вважати рішенням органу оіпки та піклування про відмову у призначенні її опікуном.
Після засідання опікунської ради їй було повідомлено, що дитина тимчасово буде на вихованні у патронатній сім`ї, а після проведення ремонту в будинку вона зможе знову подати заяву на опікунство та повернення внука до себе на виховання та проживання.
Звертає увагу, що виховала чотирьох дітей, двоє з яких стали на захист України. 
Один син вважається зниклим безвісти з 28.09.2024. 
Через відсутність інформації про близьких родичів малолітньої дитини та їх відношеня до усиновлення, судом не було враховано її та її повнолітніх синів права на першочергову опіку. Незалучення до участі у справі близьких родичів дитини – сироти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , призвело до ухвалення незаконного рішення.
Небажання сина ОСОБА_16 взяти під опіку свого племінника ОСОБА_17 було обумовлено тим, що він з 08.01.2024 проходить військову службу за контрактом та не має можливості виконувати відповідні обов`язки.
Просить скасувати рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 квітня 2025 року та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовити. 
14.07.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представник заявниці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - адвоката Лаєвської М.Л. на апеляційну скаргу. Звертає увагу, що ОСОБА_1 не заперечує того факту, що після смерті її дочки малолітній ОСОБА_15 залишився без батьківського піклування, отримав статус дитини-сироти і родичам хлопчика було повідомлено про першочергове право бути опікунами дитини. ОСОБА_1 , реалізуючи своє право, звернулася до органу опіки та піклування із заявою про призначення її опікуном малолітнього онука, однак отримала висновок № 89 від 07.03.2025 про недоцільність призначення її опікуном дитини-сироти. Після повторного звернення до органу місцевого самоврядування ОСОБА_1 отримала відповідь Яворівського міського голови Грабовського І.А. про неможливість та безпідставність скасування вищевказаного висновку. У судовому порядку не оскаржувала висновок про недоцільність призначення її опікуном. Покликаючись на ст. 221 СК України, зазначає, що навіть у разі призначення ОСОБА_1 опікуном малолітнього онука – відсутність її згоди на усиновлення не є підставою для відмови в усиновленні. Що стосується доводів апеляційної скарги про незалучення до участі у справі виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області, то звертає увагу на те, що до усиновлення дитина перебувала в патронатній сім`ї в Новояворівській територіальній громаді Львівської області, а тому саме Новояворівський орган опіки та піклування готував висновок про доцільність усиновлення та приймав участь у розгляді справи про усиновлення. Вважає, що особа, що подала апеляційну скаргу не зазначила у чому невідповідність інтересам дитини її усиновлення заявниками. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення.
У дадаткових поясненнях від 25.05.2026 представник заявників ОСОБА_18 звертає увагу, що усиновлення малолітнього відповідає його найкращим інтересам, зокрема, покращилася якість життя хлопчика, його фізичний та психічний розвиток на теперішній час відповідає віку, а в умовах проживання у новій сім`ї спостерігається позитивна динаміка розвитку, контакт став більш стабільним, емоційні реакції більш контрольованими, батьки приділяють належну увагу навчанню та вихованню своєї дитини.
Додатково зазначає, що Яворівський районний суд Львівської області під час розгляду справи про усиновлення не вирішував питання про права, свободи, інтереси або обов`язки бабусі усиновленої дитини ОСОБА_1 , а тому провадження за її апеляційною скаргою необхідно закрити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представників заінтересованих осіб ОСОБА_19 , ОСОБА_20 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення виходячи з такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що заявники матеріально забезпечені, перебувають на військовій службі, мають стабільний дохід, до кримінальної відповідальності не притягувалися, не знятої чи не погашеної судимості не мають, в розшуку не перебувають, психічно та фізично здорові, протипоказань до усиновлення у заявників не виявлено. 
Заявники звернулися до органу опіки та піклування виконавчого комітету Новояворівської міської ради Львівської області із заявами про можливість бути усиновителями;
Виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Львівської області надано висновок № 1039/10 від 18 березня 2025 року про доцільність усиновлення малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відповідність усиновлення інтересам дитини. 
Із правовими наслідками усиновлення заявники ознайомлені. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що підстав, які б перешкоджали усиновленню немає, усиновлення малолітнього ОСОБА_21 здійснюється в інтересах дитини, заявники здатні забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини., тому вважав заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усиновлення малолітньої дитини обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.
Справа розглядалася судами різних інстанцій.
Постановою Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року апеляційну скаргу особи, що не брала участі у справі ОСОБА_1 - залишено без задоволення.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 квітня 2025 року залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
Постановою Верховного Суду від 25 лютого 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції постанова Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2025 року втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.
Скасовуючи постанову апеляційного суду, касаційний суд зазначив, що апеляційний суд не встановив, питання про які права та інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 вирішувалися судом першої інстанції та зробив передчасний висновок про залишення без змін рішення суду першої інстанції.
Зокрема, апеляційний суд не звернув уваги, що у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті
Відповідно до ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Розглядаючи даний спір, врахувавши висновки суду касаційної інстанції та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, колегія суддів дійшла такого висновку.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. Постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст. 293 ЦПК України).
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 294 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про усиновлення.
Відповідно до ч. 3 ст. 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі №758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19).
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 1, 4 ст. 3 СК України).
Слідуючи ч. 1 ст. 2 Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.
Крім цього, Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком (ч. 2 цієї статті).
Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У статті 161 СК України врегульовано питання спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, у якій зазначено, що якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них (ч. 1 ст. 161 СК України).
Влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав врегульовано ст. 167 СК України. 
Зокрема, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим (ч. 4 цієї статті).
При цьому, у ч. 5 цієї статті зазначено, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.
Якщо після смерті одного з батьків дитини або розірвання шлюбу з особою, визнаною судом недієздатною, другий з батьків дитини вступив у повторний шлюб і його дружина, чоловік у повторному шлюбі бажають усиновити дитину, баба, дід дитини з боку того з батьків, хто помер або визнаний недієздатним, рідні брати, сестри дитини мають право подати до суду заяву про збереження між ними та дитиною, яку усиновлюють, правового зв`язку (ч. 4 ст. 232 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.
Права баби і діда щодо захисту внуків визначені у статті 258 СК України.
Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.
Більше того СК України визначає також обов`язок баби, діда утримувати внуків.
Зокрема, баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 265 СК України).
Наведені положення закону, на переконання колегії суддів, дають підстави для беззаперечного висновку про те, що законодавець передбачив на лише права, але й обов`язки, зокрема баби та діда по відношенню до дитини (внука), що свідчить про наявність в апелянтки ОСОБА_1 , як баби по відношенню до внука ОСОБА_5 , особистих немайнових та майнових прав, відтак не підлягає до задоволення клопотання представника заявників ОСОБА_18 про закриття апеляційного провадження з підстав, визначених п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.
У той же час, матеріали справи не містять будь яких доказів, намагання ОСОБА_1 у судовому порядку вирішити питання своїх прав та інтересів по відношенню до внука до його усиновлення, у судовому порядку.
Зокрема, колегія суддів розділяє доводи відзиву на апеляційну скаргу у цій частині та погоджується з тим, що після повторного звернення до органу місцевого самоврядування та отримавши відповідь, а саме висновок про недоцільність призначення її опікуном, ОСОБА_1 такий у судовому порядку не оскаржувала.
Крім цього, ОСОБА_1 фактично погоджувалася із перебування внука у патронатній сім`ї, оскільки протилежного суду не доведено, натомість причини та обставини таких наслідків є зрозумілими та встановленими, тобто очевидними, а також жодним чином не спростовані останньою.
В свою чергу, на рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Статтею 207 СК України передбачено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.
Згідно із ст. 208 СК України усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу).
Відповідно до положень частин першої, другої, четвертої статті 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; 2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; 3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; 4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; 5) особу дитини та стан її здоров`я; 6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити.
При дотриманні всіх умов, встановлених СК України, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини.
Статтею 218 СК України визначено, що для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками.
Статтею 5 Європейської конвенції про усиновлення передбачено, що рішення про усиновлення не приймається, якщо не надано принаймні таких згод, які не відкликані: a) згоди матері й батька; або в разі відсутності й батька, й матері, які могли б надати згоду, згоди будь-якої особи чи установи, які вповноважені надати таку згоду замість них; b) згоди дитини, яка відповідно до закону вважається такою, що має достатній рівень розуміння; дитину вважають такою, що має достатній рівень розуміння, після досягнення віку, який визначено законом та який не повинен перевищувати 14 років; c) згоди другого з подружжя чи зареєстрованого партнера усиновлювача.
Особам, згода на усиновлення яких вимагається, повинні бути надані консультації, які можуть бути необхідними, і належним чином повідомлено про наслідки їхньої згоди, зокрема чи призведе усиновлення дитини до припинення правових відносин між дитиною та сім`єю її походження. Згоду повинно бути надано вільно в установленій правовій формі й висловлено чи засвідчено письмово.
Компетентний орган повинен вимагати згоди будь якої особи чи органу, зазначених у пункті 1, або відхиляти відмову в наданні такої згоди, окрім з виключних підстав, визначених законом. Однак згоди дитини, яка страждає від розладів, що перешкоджають висловленню дійсної згоди, можна не вимагати.
Частиною четвертою статті 5 Європейської конвенції про усиновлення визначено, що якщо батько чи мати позбавлені батьківських прав стосовно дитини або принаймні права давати згоду на усиновлення, закон може передбачати, що одержання його чи її згоди не є обов`язковим.
Вимоги до осіб, які можуть бути усиновлювачами визначені у ст. 211 СК України, зокрема, усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини.
Судами встановлено, що свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Залуської сільської ради Яворівського району Львівської області від 16.11.2018, актовий запис № 26, підтверджено народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини ОСОБА_13 , батько – ОСОБА_12 (запис про батька вчинено зі слів матері відповідно до статті 135 СК України) (т. 1 а.с. 18).
ІНФОРМАЦІЯ_9 померла мати дитини ОСОБА_13 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 , виданим виконавчим комітетом Яворівської міської ради Львівської області від 05 лютого 2025 року (т. 1 а.с. 60).
25 січня 2025 року дитина ОСОБА_5 передана патронатному вихователю ОСОБА_22 у її сім`ю, де дитина перебувала до травня 2025 року.
19.02.2026 ОСОБА_1 була повідомлена Службою у справах дітей Яворівської міської ради Львівської області про надання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 статусу дитини сироти та її першочергове право бути опікуном над дитиною-сиротою, останній надано перелік документів для встановлення опіки (т. 1 а.с. 61).
З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області № 89 від 07 березня 2025 року затверджено висновок про недоцільність призначення опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , над дитиною-сиротою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 80-81).
Зі змісту висновку вбачається, що матеріальне і фінансове забезпечення ОСОБА_1 не достатнє та не дозволяє утримувати та виховувати дитину-сироту. Також у висновку детально зазначені умови проживання ОСОБА_1 , які визначені комісією, як незадовільні.
Крім цього, підстави для відмови щодо призначення ОСОБА_1 опікуном дитини-сироти викладені у висновку та підтверджені поясненнями представника органу опіки та піклування Новояворівської міської ради ОСОБА_20 , поясненнями начальника служби у справах дітей Яворівської міської ради Львівської області Піджарко А.Т., поясненнями завідувача сектору усиновлення, опіки, піклування та розвитку сімейних форм виховання служби у справах дітей Яворівської міської ради Пергу О. С., поясненнями завідувача сектору з питань профілактики, бездоглядності, безпритульності та правопорушень серед дітей служби у справах дітей Яворівської міської ради Львівської області ОСОБА_19 . Всі опитані вище представники у справах служби у справах дітей пояснили, що неодноразово виїжджали по місцю проживання малолітнього ОСОБА_17 , який знаходився під наглядом бабусі ОСОБА_1 , оскільки маму дитини тяжко було застати вдома. Остання могла не бути вдома по декілька тижнів. Дитина залишалася напризволяще з бабусею, яка не займалася вихованням дитини. По місцю проживання дитини було не те, що бідно, а вражало те, що брудно, повний безлад, як на подвір`ї, так і в хаті. Дитині зовсім не приділялася увага, дитина відставала у вазі, у фізичному та розумовому розвитку, не вимовляла звуки, мова утруднена. Бачити умови проживання на сьогоднішній день дитини в цьому середовищі викликало «крик душі», жаль і страх за її майбутнє. Вважають, що ні при яких умовах не можна було дитину залишати з ОСОБА_1 , навіть, після того, як у новобудові покращили умови, оскільки має значення виховання дитини, любов до дитини, дбайливість за розвитком дитини тощо.
Листом виконавчого комітету Яворівської міської ради від 09.05.2025 № 3314 ОСОБА_1 на її заяву про скасування висновку про недоцільність призначення її опікуном над внуком та повернення його, а також повторний розгляд її заяви, останню повідомлено про неможливість забезпечення належних умов приживання, виховання, навчання та розвитку дитини, а як наслідок неможливість скасування рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області № 89 від 07 березня 2025 року (т.1 а.с. 83).
Листом виконавчого комітету Яворівської міської ради від 11.06.2025 № 4039 ОСОБА_1 повідмролено, що дитина-сирота ОСОБА_5 15.11.2008 усиновлений (т. 1 а.с. 85).
В свою чергу, згідно з наданими службою у справах дітей Яворівської міської ради матеріалів встановлено, що відповідно до Наказу № 04/02-01 від 16 грудня 2021 року служби у справах дітей Яворівської міської ради, малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_3 , взято на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах.
Відповідно до Актів обстеження умов проживання та виховання дитини ОСОБА_5 в с. Цетуля Яворівського району вбачається, що умови проживання дитини є вкрай незадовільними, на подвір`ї садиби безгосподарність, бардак, у житловому будинку брудно, на кухні повний безлад, пічка димить від чого весь посуд, стіни кухні задимлені, що свідчить про недбальство очистки димоходу, перекладки печі, яка прийшла у непридатність та спричинено антисанітарію. У дитини відсутні іграшки, спілкування з рідними, дозвілля. Дитина занедбана, не помита, відсутній одяг для переодягання.
30 січня 2025 року Яворівська міська рада скерувала на адресу Яворівського районного суду Львівської області позовну заяву про позбавлення батьківських прав ОСОБА_13 .
Зазначене жодним чином не спростовано ОСОБА_1 .
З пояснень патронатного вихователя ОСОБА_22 , які були надані на стадії першого апеляційного перегляду справи встановлено, що дитина поступила у її сім`ю брудною, одяг не праний тривалий час, дитина для шестирічного віку худорлява - вага 13 кг. Дитина потребувала обстеження у лікарів, оскільки відставала у фізичному та психічному розвитку, зір потребував лікування, внаслідок чого дитині приписано окуляри та лікування. Дитина в школу не була підготовлена. З поведінки ОСОБА_17 вбачалося, що він потребував материнської ласки.
Натомість, згідно з Висновком № 1039/10 від 18 березня 2025 року виконавчого комітету Новояворівської міської ради Львівської області про доцільність усиновлення малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та відповідність усиновлення інтересам дитини, вбачається, що подружжя заявників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 бажають стати батьками ОСОБА_5 , створили всі необхідні умови для повноцінного розвитку дитини, тому усиновлення є доцільним та відповідає інтересам дитини (т. 1 а.с. 24-26). 
Так, відповідно до довідки служби у справах дітей Яворівської міської ради Львівської області № 255 від 17 червня 2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поставлені на облік як кандидати в усиновлювачі 17 червня 2024 року (т. 1 а.с. 16).
Заявники матеріально забезпечені, перебувають на військовій службі, мають стабільний дохід, до кримінальної відповідальності не притягувалися, не знятої чи не погашеної судимості не мають, в розшуку не перебувають, вони психічно та фізично здорові, протипоказань до усиновлення у заявників не виявлено (т. 1 а.с. 10-14).
Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_4 станом на 04 березня 2025 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має.
Згідно із Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_3 станом на 04 березня 2025 року до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має.
Заявники звернулися до органу опіки та піклування виконавчого комітету Новояворівської міської ради Львівської області із заявами про можливість бути усиновителями.
Як зазначалося, виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Львівської області надано висновок № 1039/10 від 18 березня 2025 року про доцільність усиновлення малолітнього ОСОБА_5 , заявниками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відповідність усиновлення інтересам дитини.
У суді апеляційної інстанції заявники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що малолітній ОСОБА_9 має всі умови для належного проживання, розвитку. З ним працює психотерапевт, логопед, навчання проводяться за індивідуальним планом у КЗ «Солоницівський ліцей №1» Солоницівської сільської ради, дитині зроблено всі щеплення необхідні для її віку, дитина лікується і спостерігається в окуліста. Пояснили, що у сім`ї доброзичлива атмосфера, ОСОБА_9 називає їх татом та мамою, дуже горнеться до них, відчуваючи захист. Крім цього, у судовому засіданні сам малолітній ОСОБА_9 впевнено відповідав на питання, висловлював свою думку що він хоче проживати з татом і мамою, любить їх, хоче бути в сім`ї. На питання чи хоче повернутися до бабусі ОСОБА_23 та дідуся промовчав, а через короткий час емоційно заявив, що ні.
Згідно із актом обстеження умов проживання дитини ОСОБА_8 , 2018 року народження представниками служби у справах дітей Солоницівської селищної ради від 14 жовтня 2025 року встановлено, що для виховання та розвитку дитини створені належні умови (т. 2 а.с. 202).
Також у матеріалах спарви наявний висновок комплексної психолого-педагогічної оцінки розвитку особи, у якому зазначені потреби, а також рекомендації щодо фізичного розвитку особи (т. 1 а.с. 204).
Враховуючи наведене, а аткож вимоги матеріального закону, який регулює спірні правовідносини, колегія суддів розділяє висновок місцевого суду про те, що заявники є особами, які відповідно до вимог ст. 211 СК України можуть бути усиновлювачами. 
Іншими словами, будь яких перешкод, які визначені у статті 212 СК України для усиновлення дитини судом не виявлено.
Колегія суддів виходить з того, що згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.
У контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження № 61-8871св21) та від 23 червня 2022 року у справі №175/1713/20 (провадження № 61-189св22).
До додаткових пояснень від 25.05.2026 представник заявників ОСОБА_18 долучила характеристики освітньої діяльності ОСОБА_24 , наданих фахівцем КУ ІРЦ Солоницівської селищної ради, а також практичним психологом та класним керівником КЗ «Солоницівський ліцей № 1» Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, за якими протягом навчального періоду спостерігається позитивна динаміка у розвитку навчальної діяльності учня, поступово підвищується пізнавальна ктивність, зростає інтерес до виконання навчальних завдань. За умови мотиваційної підтримки та використання наочності краще зосереджується на роботі, намагається доводити розпочате до кінця. Покращилися показники засвоєння навчального матеріалу. Потребує подальшої підтримки, формування та закріплення набутих знань та навичок. Батьки активно цікавляться освітніми досягненнями дитини, підтримують її участь у навчальному процесі та корекційно-розвиткових заняттях, систематично співпрацюють з фахівцями, відповідально ставляться до виконання наданих рекомендацій, забезпечують виконання домашніх врпав колекційного спрямування, створюють сприятливі умови для розвитку дитини в домашньому середовищі.
Таким чином, оцінивши усі матеріали справи та доводи заявників із доказами на підтвердження таких, колегія суддів вважає, що такі у своїй сукупності свідчать про наявність невимушеного інтересу заявників та їх бажання створити повноцінну сім`ю, а також про свідомий та виважений вибір набути прав батьків стосовно малолітнього хлопчика, який не є їхнім кровним, готові прийняти на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідними людьми цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в його інтересах, займатися вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство, яке відповідає відношенню дитини до них та найкращим інтересам останньої, що доводить підставність заяви та необґрунтованість протилежних доводів апеляційної скарги.
Будь яких формальностей чи недобросовісності у цьому контексті, колегією суддів не встановлено.
Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, за резолюцією 1386 (ХIV) прийнято Декларацію прав дитини, що ратифікована Україною, проголошену з метою забезпечення дітям щасливого майбутнього дитинства і користування, у їх власне благо і благо суспільства, правами и свободами, котрі в ній передбачені, і закликають батьків, чоловіків і жінок як окремих осіб, а також добровільні організації, місцеві влади і національні уряди до того, щоб вони визнали і намагались дотримуватись цих прав шляхом законодавчих і інших заходів, що мають прийматись у відповідності із закріпленими в цьому акті принципами. Зокрема принципом 6 наголошено, що на суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов"язок здійснювати особливе піклування про дітей, що не мають сім"ї, і про дітей, що не мають достатніх засобів до існування.
Судом враховуються положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989, зокрема ст.20, згідно з якою дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Одним із проявів державного піклування є можливість її усиновлення, при усиновленні мають враховуватись найкращі інтереси дитини.
Такі можливості втілені в нормах і національного законодавства (ст. 207 СК).
У підсумку, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно визначив найвищу цінність – повноцінну сім`ю для дитини, можливість гармонійного розвитку, поставивши такі на першочергове місце.
Використовуючи право на окарження судового рішення в апеляційному порядку, ОСОБА_1 свої доводи фактично зводить до порушення, на її думку, місцевим судом норм процесуального права, не наводячи будь яких обставин, які б могли свідчити про зміну спірних правовідносин у таких обсязі та мірі, що могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення чи впливати на оцінку та висновки суду щодо спірних правовідносин.
Колегія суддів звертає увагу на позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 14.05.2025, справа № 645/2798/24 за якою прямо зазначено, що неправильне визначення або незалучення заінтересованих осіб не є підставою для відмови у задоволенні заяви, заінтересовані особи можуть бути залучені за ініціативою суду відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України.
Так, згідно ч. 3 ст. 42 ЦПК України, у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.
Порядок залучення заінтересованої особи в ЦПК України не врегульований, а відповідно до частини 3 статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, суд при залученні заінтересованої особи керується вимогами статті 53 ЦПК України, що регулює порядок залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. 
Згідно із частиною 3 статті 53 ЦПК України, якщо суд при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
Згідно із висновком Верховного Суду, зробленого у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 638/4/19, права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав. Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника, ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом.
Із оскаржуваного рішення слідує, що статус заінтересованих осіб у такій надано лише органу опіки та піклування виконавчого комітету Новояворівської міської ради Львівської області та Яворівському районному відділу ДРАЦС ЗМУ МЮ, а під час першого розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ухвалою судового засідання від 13 жовтня 2025 року залучено до участі у справі Службу у справах дітей Яворівської міської ради Львівської області, при цьому ОСОБА_25 до участі у розгляді справи не залучалася.
Разом з цим, колегія суддів поділяє думку представника заявників у справі та погоджується з тим, що ст. 221 СК України передбачає можливість усиновлення без згоди опікуна, піклувальника або органу опіки та піклування, якщо суд встановить, що усиновлення дитини відповідає її інтересам, тому навіть у випадку призначення ОСОБА_1 опікуном малолітнього внука та відсутності згоди останньої на його усиновлення, це не могло бути безумовними підставами неможливості розгляду відповідного питання у порядку окремого провадження чи задоволення заяви про усиновлення.
Враховуючи встановлені по справі обставини, приймаючи до уваги найкращі інтереси дитини, які, на переконання колегії суддів, враховані у випадку задоволення заяви подружжя ОСОБА_7 про усиновлення дитини, приписи вищезазначених норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, як наслідок відмови у задоволенні заяви про усиновлення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги, відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання представника заявників адвоката Лаєвської Марини Ленківни про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 квітня 2025 року.
Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 03 квітня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 травня 2026 року.

Головуючий          А.В. Ніткевич

Судді:    С.М. Бойко

С.М. Копняк