КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7734/2026
Справа № 363/3403/25

П О С Т А Н О В А

 
Іменем України

27 квітня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на рішення Вишгородського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Дьоміної О.П. в м. Вишгород 19 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року позивач ТОВ «ФК «Ейс» звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 540439115 від 14 серпня 2023 року в розмірі 27242,49 грн., покласти на відповідача судові витрати.
Заявлені вимоги мотивував тим, що 14 серпня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 540439115 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора QEAU-2877. Відповідач ініціювала укладення кредитного договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений.
У кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. Отже, позивачем доведено факт укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем. 
Згідно умов кредитного договору первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти в розмірі 15100 грн. на банківську картку відповідача, вказану нею в заявці при укладенні кредитного договору.
28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. У подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди, в тому числі щодо продовження терміну договору факторингу.
Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 259 від 21 листопада 2023 року, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги.
27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 27/0524-01, на виконання якого було підписано реєстр прав вимоги № 1 від 27 травня 2024 року, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» було відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги.
29 травня 2025 року ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 29/05/25-Е, за умовами якого позивачу відступлено право вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру прав вимоги б/н від 29 травня 2025 року за договором факторингу, до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 27242,49 грн.
Вказував, що ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» не здійснювали жодних нарахувань за кредитним договором, у період перебування прав вимоги у ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» від відповідача не здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором.
Враховуючи вищевикладене, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем на момент подання позовної заяви за кредитним договором становить 27242,49 грн., яка складається з 11565 грн. заборгованості по тілу кредиту, 11677,49 грн. заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2026 року в позові відмовлено.

Позивач ТОВ «ФК «Ейс», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом першої інстанції встановлено факт укладення відповідачем кредитного договору, факт погодження умов нарахування відсотків, факт перерахування коштів згідно умов кредитного договору, факт укладення договорів факторингу та переходу права вимоги за реєстрами прав вимоги. Таким чином, суд першої інстанції визнав факт укладення сторонами кредитного договору та підтвердив наявність зобов`язань, що виникли на його підставі. Крім того, суд встановив факт укладення договорів факторингу разом із відповідними додатковими угодами, а також факт переходу права вимоги відповідно до реєстрів.
Однак рішенням суду першої інстанції відмовлено у задоволенні позову з мотивів нібито недоведеності переходу прав вимоги за договорами факторингу та нібито в розрахунку заборгованості містяться відомості щодо повного погашення заборгованості відповідачем, з чим скаржник не погоджується.
Вказував, що нарахування процентів здійснюється на підставі положень договору, відповідач до укладення вищезазначеного договору був належним чином ознайомлений з усіма його істотними умовами, включаючи порядок та розмір нарахування відсотків. Факт ознайомлення та згоди з умовами відповідач підтвердив шляхом підписання кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунки заборгованості, створені та підписані електронними підписами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», які є належними, повними та вичерпними доказами заборгованості, оскільки вони охоплюють всі необхідні обчислення сум, які стягуються. Зокрема, містять таблиці з даними та обчисленнями, з яких можна зрозуміти, яким чином отримано результат, відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України.
Зазначив, що вищезгадані розрахунки підпадають під ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та мають всі необхідні реквізити для первинних документів: назва документа, дата складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, зміст і обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, посаду та підпис особи, відповідальної за здійснення операції і правильність її оформлення, дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються в бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Зазначив, що 21 вересня 2023 року відповідач згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вніс суму в розмірі 1800 грн. Здійснивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору, і відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17, у якій зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Також в постанові Верховного Суду від 23 лютого 2020 року в справі № 127/23910/14-ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
21 листопада 2023 року відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 259 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року право вимоги за кредитним договором № 540439115 від 14 серпня 2023 року на загальну суму 27242,49 грн. перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс».
27 травня 2024 року відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 27/0524-01 від 27 травня 2024 року до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в розмірі 27242,48 грн.
В подальшому право вимоги за кредитним договором № 540439115 від 14 серпня 2023 року перейшло від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс», що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року.
Звертав увагу, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «Ейс» не здійснювали нарахувань за кредитним договором.
Зауважував, що відбувся перехід права вимоги за кредитним договором до наступного кредитора, таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобразило балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора відповідно до бухгалтерського обліку, яке жодним чином не стосується сплати заборгованості боржником. При цьому суми, зазначені у балансовому списанні, відсутні в розділі «Оплати», що знаходиться зверху розрахунків Товариства.
Звертав увагу на положення ст. 1048 ЦК України, якою передбачено, що проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, що корелюється зі ст. 599 ЦК України про те, що зобов`язання діятиме, допоки не буде належним чином виконане.
Посилався на те, що Верховний Суд також посилається на рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року у справі № 3-188/2020(455/20), зазначивши, що приписи ст. 625 та 1050 ЦК унормовують питання відповідальності за порушення грошового зобов`язання позичальником, тоді як приписи ст. 1048 Кодексу визначають загальні умови нарахування, сплати процентів за користування грошовими коштами як істотні умови договору позики, кредитного договору.
Приписи ч. 2 ст. 625, першого речення ч. 1 ст. 1050 та ч. 1 ст. 1048 ЦК регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язання за договором у натурі, якщо інше не встановлено в договорі або законі. Таким чином, рішенням Конституційного Суду України встановлено, що в аспекті порушених у конституційній скарзі питань припис першого речення ч. 1 ст. 1050 ЦК не обмежує права банку на отримання процентів як плати за користування кредитом, не спричиняє негативних наслідків для права банку на ведення підприємницької діяльності, а тому є конституційним.
Вказував, що суд обмежився формальною перевіркою поданих розрахунків, не перевіривши їх правильність та обґрунтованість у відповідності до первинних документів та вимог закону. Такий підхід призвів до неправильного встановлення розміру заборгованості, зокрема щодо суми процентів, які були нараховані з порушенням умов договору та норм чинного законодавства, відтак висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та є помилковими.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його недоведеності та необґрунтованості, оскільки із доказів, долучених позивачем до матеріалів справи фактично вбачається, що відповідачем погашено як тіло кредиту, так і відсотки, розрахунків нарахування 27242,49 грн., позивачем не надано, а відтак, належними доказами розміру заборгованості в сумі 27242,49 грн. позивачем не обґрунтовано.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом директора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за №20_11/2021 від 16 серпня 2021 року затверджено порядок дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торговельною маркою «Moneyveo» (а. с. 20 - 26)
Відповідачу надано одноразовий ідентифікатор QEAU-2877, що підтверджується довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а. с. 19)
14 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» із заявкою на отримання грошових коштів, в результаті чого між сторонами укладено договір за №540439115 від 14 серпня 2023 року, підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (а. с. 27, 39 - 46)
Відповідно до п. 2.1. - 2.5., 4.1. - 4.4., 5.1. договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 17 365 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту кредитодавця. 
Сума кредиту, що зазначена в п. 2.1. договору, складається з двох частин: одна частина в розмірі 15 100 грн. видається позичальнику в порядку, передбаченому договором (чиста сума кредиту), а інша частина в розмірі 2 265 грн. утримується кредитодавцем із суми кредиту шляхом зарахування однорідних грошових вимог в рахунок оплати комісії. Кредит надається строком на 92 дня, що складає 3 місяці, з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника (на споживчі цілі).
Оскільки кредит за цим договором надається з метою покриття поточних потреб позичальника, до моменту отримання ним доходу, позичальник передає кредитодавцю в заставу майнові права на грошові кошти, які будуть знаходитись в майбутньому на будь-яких банківських рахунках позичальника в сумі 31103 грн. 77 коп. (предмет застави). Внаслідок чого кредитодавець (як заставодержатель), в разі невиконання позичальником (як заставодавцем та боржником в одній особі) зобов`язань за цим договором, отримує право на задоволення усіх грошових вимог, що є або виникнуть в майбутньому згідно умов цього договору, за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами позичальника, якщо інше не встановлено законом. Загальна вартість предмету застави складає 31 103 грн. 77 коп. Оцінка предмету застави не проводиться. Звернення стягнення на предмет застави може бути здійснено кредитодавцем при наявності заборгованості у позичальника за цим договором в позасудовому або судовому порядку. Позасудове звернення стягнення на предмет застави в тому числі може бути здійснено шляхом ініціювання переказу грошових коштів з поточного рахунку позичальника на поточний рахунок кредитодавця в порядку, передбаченому п. 6.11. цього договору. Повідомлення про позасудове звернення стягнення на предмет обтяження направляється позичальнику в електронній формі в порядку, передбаченому договором.
За користування кредитом позичальник виплачує кредитодавцю проценти, в розмірі, визначеному в цьому договорі та комісію за надання кредиту. Розмір комісії та процентні ставки за договором є фіксованими і не підлягають зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. Загальні витрати за кредитом та загальна вартість кредиту за договором залежить від обраної моделі поведінки позичальника і прораховується в порядку описаному нижче.
За умови якщо погашення кредиту здійснюється згідно погодженого сторонами графіку платежів чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів розраховуються згідно процентної ставки 146,00 (сто сорок шість) відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,40 відсотків в день від суми кредиту за кожен день користування ним (далі - дисконтна процентна ставка). Загальні витрати за кредитом та загальна вартість кредиту за договором за умови застосування дисконтної процентної ставки протягом всього строку дії договору наведені в графіку платежів, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток за №1 до договору).
Сторони погодили, що за умови якщо повернення кредиту здійснюється не згідно погодженого графіку платежів (за виключенням дострокового повернення кредиту), то умови про нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за процентною ставкою 361,35 відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,99 відсотків в день від суми кредиту за кожен день користування ним (далі - базова процентна ставка), починаючи з наступного дня, що слідує за датою чергового платежу який не було сплачено. У разі, якщо позичальник погасить прострочену заборгованість за договором та почне сплачувати згідно графіку платежів, умови про нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою застосуються знову, починаючи з наступного дня за днем повного погашення простроченої заборгованості.
За умови настання умов описаних в п. 4.3. договору, а саме за припущення, що позичальник не здійснює платежів передбачених графіком платежів, починаючи з першого платежу, а отже нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється з наступного дня, що слідує за першою датою чергового платежу, передбаченою графіком платежів, загальні витрати за кредитом складають 13 738 грн. 77 коп., а орієнтовна загальна вартість кредиту складе 31 103 грн. 77 коп. Кредит за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 5375-41XX-XXXX-8002, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору. Порядок зазначений у цьому пункті є способом перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту.
Додатком за №1 до договору за №540439115 від 14 серпня 2023 року є графік платежів, яким зазначено, що 24055,21 грн. загальна вартість кредиту, що включає витрати за кредитом у вигляді процентів за користування в розмірі 4425,21 грн., комісію 2265 грн. та суму кредиту 17 365 грн. (а. с. 47).
Згідно платіжного доручення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за №bc039a1c-3a97-41e9-a35b-f11d035f4cc0 від 14 серпня 2023 року, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на картковий рахунок відповідача за №5375-41ХХ-ХХХХ-8002 перераховано 15100 грн., що також підтверджується довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». (а. с. 9, 101)
Крім того, відповідно до листа АТ «Універсал Банк» від 14 січня 2026 року за №БТ/Е-1133 та виписки про рух коштів по картці від 12 січня 2026 року, на ім`я ОСОБА_1 банком емітована картка за № НОМЕР_1 , на рахунок якої у період з 14 серпня 2023 року по 19 серпня 2023 рік був зарахований платіж в сумі 15 100 грн. (а. с. 167).

28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу за №28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором за №540439115 від 14 серпня 2023 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». (а. с. 82 - 85).
В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали низку додаткових угод: №19 від 28 листопада 2019 року, №26 від 31 грудня 2020 року, №27 від 31 грудня 2021 року, №31 від 31 грудня 2022 року та №32 від 31 грудня 2023 року, якими продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2024 року включно (а. с. 87 (на звороті) - 94).
Згідно реєстру прав вимоги за №259 від 21 листопада 2021 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №540439115 від 14 серпня 2023 року становить 27 242,49 грн., з яких 15565 грн. заборгованості по тілу кредиту, 11 677,49 грн. заборгованість по відсоткам. (а. с. 80, також зворот).
Позивачем додано до позову розрахунок заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за період з 14 серпня 2023 року по 21 листопада 2023 року, згідно якого за кредитним договором за №540439115 від 14 серпня 2023 року по тілу кредиту нараховано та сплачено 17 365 грн., по процентам нараховано та сплачено 11 677,49 грн. (а. с. 56 - 57).

27 травня 2024 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу за №27/0524-01, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №540439115 від 14 серпня 2023 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». (а. с. 74 - 77).
Згідно реєстру прав вимоги за №1 від 27 травня 2024 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №540439115 від 14 серпня 2023 року становить 27 242,49 грн., з яких 15 565 грн. заборгованості по тілу кредиту, 11 677,49 грн. заборгованість по відсоткам (а. с. 72, також зворот).
Позивачем додано до позову розрахунок заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» за період з 21 листопада 2023 року по 27 травня 2024 року, відповідно до якого, ОСОБА_1 за кредитним договором №540439115 від 14 серпня 2023 року по тілу кредиту нараховано та сплачено 15565 грн., по процентам нараховано та сплачено 11 677,49 грн. (а. с. 55).

29 травня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» (фактор) укладено договір факторингу за №29/05/25-Е, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором за №540439115 від 14 серпня 2023 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Ейс» (а. с. 66 - 69).
Згідно витягу з додатку за №1 до договору факторингу за №29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором за №540439115 від 14 серпня 2023 року становить - 27 242,49 грн., з яких 15 565 грн. заборгованості по тілу кредиту, 11677,49 грн. заборгованість по відсоткам (а. с. 64, в тому числі на звороті).

У виписці ТОВ «ФК «Ейс» з особового рахунку за договором за №540439115 від 14 серпня 2023 року за період з 29 травня 2025 року по 05 червня 2025 року зазначено, що заборгованість станом на 05 червня 2025 року становить 27 242,49 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 15 565 грн., прострочена заборгованість за процентами 11677,49 грн. (а. с. 54).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За приписами ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Судом першої інстанції встановлено, що у вказаній справі відповідачем не спростовано факту укладення з первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договору кредитної лінії за №540439115 від 14 серпня 2023 року та отримання коштів. Крім того, з наданих позивачем документів вбачається, що згідно платіжного доручення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за №bc039a1c-3a97-41e9-a35b-f11d035f4cc0 від 14 серпня 2023 року, вказаним товариством на картковий рахунок відповідача за №5375-41ХХ-ХХХХ-8002 перераховано 15 100 грн., що також підтверджується і довідкою зазначеного товариства.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що з доданого до позову розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що у відповідних графах зазначеного розрахунку, а саме у графі «сплачено», зазначено, що позичальником були сплачені суми 17 365 грн. нарахованого тіла кредиту; 11 677,49 грн. нарахованих процентів на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а. с. 56 - 57), тобто заборгованість відсутня.

Також суд першої інстанції встановив, що з доданого до позову розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», вбачається, що у відповідних графах зазначеного розрахунку, а саме у графі «сплачено», зазначено, що позичальником були сплачені суми 15 565 грн. нарахованого тіла кредиту та 11 677,49 грн. нарахованих відсотків на користь ТОВ «Таліон Плюс» (а. с. 55), тобто заборгованість відсутня.

За даних обставин суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що з доказів, долучених позивачем до матеріалів справи, а саме розрахунків заборгованості попередніх кредиторів, фактично вбачається, що відповідачем погашено як тіло кредиту, так і відсотки в загальному розмірі 27 242,49 грн.

За остаточною випискою директора ТОВ «ФК «Ейс», борг відповідача перед позивачем за договором за №540439115 від 14 серпня 2023 року, за період з 29 травня 2025 року по 05 червня 2025 року становить 27 242,49 грн., що фактично суперечить попереднім розрахункам, не враховує суми, зазначені в них. Розрахунків нарахування 27 242,49 грн. та пояснень, яка природа цих нарахувань, позивачем не надано, а відтак, належними доказами розміру заборгованості в сумі 27 242,49 грн. позивачем не обґрунтовано. 

Апеляційний суд також враховує, що за умовами п. 2.1, 2.2 кредитного договору чиста сума кредиту, яка видається позичальнику, становить 15100 грн., а інша частина в розмірі 2265 грн. утримується кредитодавцем із сума кредиту шляхом зарахування однорідних грошових вимог в рахунок оплати комісії. Разом із тим, до стягнення позивачем заявлено заборгованість за тілом кредиту в більшому розмірі 15565 грн., і позивач жодним чином не обґрунтовує підстави таких вимог.

Неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме відсутність логічної та арифметичної узгодженості в розмірі заборгованості відповідача, а також враховуючи, що згідно розрахунків заборгованості попередніх кредиторів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Таліон Плюс» фактично вбачається відсутність боргових зобов`язань за кредитом в зв`язку з її погашенням позичальником, стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позову та про відмову в позові з цих підстав.

Таким чином, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши всі доводи сторін, дослідивши та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, про відмову у задоволенні позову ТОВ «ФК «Ейс» як недоведеного.

Посилання позивача у апеляційній скарзі, що нарахування процентів здійснюється на підставі положень договору, відповідач до укладення вищезазначеного договору була належним чином ознайомлена з усіма його істотними умовами, включаючи порядок та розмір нарахування відсотків, вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору, здійснивши часткову оплату з метою виконання умов договору, та посилання позивача на положення ст. 1048 ЦК України, якою передбачено, що проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, корелюється зі ст. 599 ЦК України про те, що зобов`язання діятиме, допоки не буде належним чином виконане, за відсутності належних та допустимих доказів щодо наявності заборгованості та її розміру не є самі по собі підставою для задоволення позову та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги, що суд обмежився формальною перевіркою поданих розрахунків, не перевіривши їх правильність та обґрунтованість у відповідності до первинних документів та вимог закону, і оскільки відбувся перехід права вимоги за кредитним договором до наступного кредитора, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у розрахунку заборгованості зобразило балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора відповідно до бухгалтерського обліку, яке жодним чином не стосується сплати заборгованості боржником, відхиляються апеляційним судом, враховуючи наступне.

Так, вищенаведені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що як тіло кредиту, так і проценти були погашені відповідачем, враховуючи, що жодних відомостей саме про балансове списання у наданих позивачем документах наведено не було, і докази, на підставі яких суд першої інстанції встановив дані обставини, надавалися позивачем саме як розрахунки заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» залишити без задоволення.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.