ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" квітня 2026 р. Справа№ 910/10368/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Колесника Р.М.
суддів: Сковородіної О.М. 
Тищенко А.І. 

при секретарі судового засідання: Михайлішині В.В.

за участю представників учасників справи:
від позивача: Красюк Н.І., Малета А.І. 
від відповідача-1: не з`явились
від відповідача-2: Олійник Р.Б. 
від третьої особи: не з`явились 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрнафта» 

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 (повне рішення складено 09.01.2026) 
у справі № 910/10368/25 (суддя - Чинчин О.В.)
за позовом Акціонерного товариства «Укрнафта»
до:
1) Львівської обласної державної адміністрації
2) Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області 
про визнання незаконним та скасування пункту додатку до розпорядження, скасування державної реєстрації

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

АТ «Укрнафта» (надалі також позивач, скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до ЛОДА (надалі також відповідач-1), ДП «Ліси України» (надалі також відповідач-2) про:
1) визнання незаконним та скасування пункту 19 додатку «Перелік земельних ділянок ДП «Самбірський лісгосп», сформованих відповідно до технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель» до розпорядження Львівської обласної державної адміністрації № 190/0/5-22 від 22.11.2022 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель»; 
2) cкасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 4621285400:04:000:0106, площею 297 га, державна реєстрація якої здійснена 08.03.2023, за цільовим призначенням - 09.01 для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, категорія земель - землі лісогосподарського призначення; 
3) скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведену 08.03.2023 державну реєстрацію права державної власності за Львівською обласною державною адміністрацією на земельну ділянку кадастровий номер 4621285400:04:000:0106 площею 297 га, за реєстраційним номером нерухомого майна 2703529446212, номер запису про право власності/довірчої власності: 49517930; 
4) скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведену 08.03.2023 державну реєстрацію права постійного користування за Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» на земельну ділянку кадастровий номер 4621285400:04:000:0106 площею 297 га, номер запису про інше речове право: 49517977.
Позовні вимоги обґрунтовані позивачем тим, що внаслідок формування відповідачем-1 на підставі розпорядження № 190/0/5-22 від 22.11.2022 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель» земельної ділянки з кадастровим номером 4621285400:04:000:0106, в межах якої розташоване майно позивача, - свердловини № 24-П, № 28-П, № 29-П та надання її в постійне користування відповідачу-2, позивачу було створено перешкоди у здійсненні ним своїх прав щодо користування свердловинами, володіння та користування земельною ділянкою під даними свердловинами (площею 0,73 га), а також у здійсненні видобутку нафти на нафтогазоносних надрах Бориславського родовища. 

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 (повне рішення складено 09.01.2026) відмовлено у задоволенні позову повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивоване наступним:
- підставами для визнання недійсним (незаконним) акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі;
- затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель загальною площею 7297,4217 га на підставі розпорядження № 190/0/5-22 від 22.11.2022 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель» відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства України, тому спірна земельна ділянка сформована, класифікована за цільовим призначенням, а саме для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг та перебуває у постійному користуванні ДП «Ліси України»;
- позивачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження неправомірності прийнятого розпорядження № 190/0/5-22 від 22.11.2022;
- договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 04.03.1999 був укладений на строк до 04.03.2024, умовами якого не передбачено автоматичного поновлення даного договору після закінчення строку, на який його було укладено, а матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження звернення позивача з відповідною заявою до орендодавця про укладення договору оренди землі на новий строк;
- позовні вимоги про визнання незаконним та скасування пункту 19 додатку «Перелік земельних ділянок ДП «Самбірський лісгосп», сформованих відповідно до технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель» до розпорядження Львівської обласної державної адміністрації № 190/0/5-22 від 22.11.2022 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель», скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер 4621285400:04:000:0106 площею 297 га., державна реєстрація якої здійснена 08.03.2023, за цільовим призначенням - 09.01 для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, категорія земель - землі лісогосподарського призначення; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведену 08.03.2023 державну реєстрацію права державної власності за Львівською обласною державною адміністрацією на земельну ділянку кадастровий номер 4621285400:04:000:0106 площею 297 га, за реєстраційним номером нерухомого майна 2703529446212, номер запису про право власності/довірчої власності: 49517930; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведену 08.03.2023 державну реєстрацію права постійного користування за Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» на земельну ділянку кадастровий номер 4621285400:04:000:0106 площею 297 га, номер запису про інше речове право: 49517977, не є належним та ефективним способом захисту порушеного права;
- відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, якщо право власності неправомірно зареєстроване за відповідачем, то належному способу захисту прав відповідає позовна вимога про витребування нерухомого майна від відповідача, а не позовні вимоги про скасування рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності, припинення права власності чи будь-які інші позовні вимоги.

Короткий зміст апеляційної скарги 

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, АТ «Укрнафта» зазначає про наступне:
- хоч судом першої інстанції встановлено, що державній реєстрації права постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером 4621285400:04:000:0106, передувала розробка та погодження технічної документації, затверджена саме п. 19 розпорядження № 190/0/5-22 від 22.11.2022, ним проігноровано те, що за умови встановлення факту наявності нерухомого майна позивача на спірній землі, а також чинного договору про право тимчасового користування, технічна документація на земельну ділянку з кадастровим номером 4621285400:04:000:0106 площею 297га, повинна була містити інформацію (конфігурацію, площу, обмеження використання, охоронні зони тощо) щодо земельної ділянки на якій розташоване нерухоме майно позивача (сведловини);
- суд першої інстанції не надав оцінки факту невідповідності цільового призначення земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку з кадастровим номером 4621285400:04:000:0106 площею 297га, оскільки зазначений факт також грубо проігнорований під час розробки, виготовлення і затвердження технічної документації на земельну ділянку кадастровий номер 4621285400:04:000:0106 площею 297 га, що свідчить про незаконність п. 19 додатку до розпорядження № 190/0/5-22 від 22.11.2022;
- суд першої інстанції залишив без дослідження та оцінки питання кому належить право володіння свердловинами № 24-П, № 28-П, № 29-П, внаслідок чого судом першої інстанції було допущено помилки у оцінці належності обраного позивачем способу захисту порушеного права; 
- всупереч висновкам суду першої інстанції, задоволення позовної заяви відновить становище позивача, яке існувало до його порушення, а саме усунить перешкоди АТ «Укрнафта», як власника і фактичного володільця свердловинами № 24-П, № 28-П, № 29-П, на встановлення меж земельної ділянки в натурі, виготовлення технічної документації із присвоєнням їй кадастрового номера, та можливості подальшого отримання в оренду (перехід на орендні правовідносини) від власника - правонаступника Опаківської сільської ради Східницької селищної ради (код ЄРПОУ - 26359951), для обслуговування цих свердловин за цільовим призначенням - землі промисловості (відповідно до ч. 1 ст. 66 Земельного кодексу України) та категорією 11.01 - Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами (відповідно до Класифікатора видів цільового призначення земельних ділянок, що є додатком 59 до Порядку ведення Державного земельного кадастру затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 № 1051);
- оскільки після закінчення строку договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 04.03.1999, АТ «Укрнафта» в особі її структурного підрозділу - НГВУ «Бориславнафтогаз» продовжувало користуватися земельною ділянкою площею 1,24 га (повернення земельної ділянки не здійснено), в силу положень ч. 1 ст. 764 ЦК України, договір вважається поновленим на строк, який був раніше ним встановлений, тобто знову на 25 років, до 03 березня 2049; 
- позивач обрав найбільш ефективний спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів, подавши позов про усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4621285400:04:000:0106, площею 297 га, яка належить на праві власності Львівській обласній державній адміністрації та на праві постійного користування ДП «Ліси України» і похідних від цієї вимоги - припинення усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки, що за своїм змістом та суттю є негаторним позовом, оскільки відповідачами добровільно не проводиться інвентаризація/поділ земельної ділянки кадастровий номер 4621285400:04:000:0106, площею 297га з метою виділення/винесення її меж за межі трьох нафтових свердловин АТ «Укрнафта» із площами для їх обслуговування, іншого шляху захисту прав позивача, як задоволення судом його позовних вимог, не існує.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів №158 від 25.04.1988 «Про відведення земель» було вилучено з користування Самбірського ЛГЗ 2,3га земель покритих лісом, у тому числі: 1,7га у тимчасове користування на 3 роки та 0,6га в довгострокове користування на 10 років для НГВУ «Бориславнафтогаз» під будівництво експлуатаційної свердловини № 24-Попелі (свердловина № 24-П) (т.1 а.с.35-36).
АТ «Укрнафта» є власником нафтових свердловин № 24-П «Попелі 24», №28-П «Попелі 28», № 29-П «Попелі», які знаходяться у Львівській області, Дрогобицький район на землях Опаківської сільської ради, що підтверджується Актом приймання - передавання нерухомого майна до статутного капіталу ВАТ «Укрнафта» від Міністерства палива та енергетики України, паспортами свердловин, складеного відповідно до Порядку ведення обліку нафтових і газових свердловин, затвердженого Наказом Державного комітету природних ресурсів України 20.04.2005 №76, технічною документацією по інвентаризації земель (т.1 а.с.24-26, 31-33, 37-52).
22.02.1999 Державною службою геології та надр України видано АТ «Укрнафта» спеціальний дозвіл на користування надрами № 1757 на Бориславське родовище строком дії до 10.03.2039 з метою здійснення видобутку вуглеводнів (т.1 а.с.34).
Рішенням Дрогобицької районної ради Львівської області № 85 від 24.12.1998 «Про затвердження матеріалів землевпорядних робіт, проведених на землях, що знаходяться в користуванні дочірнього підприємства «Бориславнафтогаз»» залишено у тимчасовому довгостроковому користуванні ДП «Бориславнафтогаз» на 25 років земельну ділянку, що зайнята діючою свердловиною на території Опаківської сільської ради уточненою площею 1,24га, в тому числі на землях запасу Опакіської сільської ради - 0,66га, та землях Підбузького лісництва Самбірського ДЛГ - 0,58га, та земельну ділянку, що зайнята діючою свердловиною на території Доброгостівської сільської ради, уточненою площею 0,89га, Доброгостівського лісництва Дрогобицького ДЛГ в межах фактичного користування (т.1 зворотна частина а.с.53-54).
04.03.1999 між НГВУ «Бориславнафтогаз» та Опаківською сільською радою народних депутатів Дрогобицького району Львівської області будо укладено Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), зареєстрований в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 04.03.1999 за № 1, відповідно до умов якого Дрогобицька районна рада на підставі рішення від 24.12.1998 №85 під експлуатацію свердловин 4-П, 8-П, 24-П, 28-П, 29-П надає, а НГВУ «Бориславнафтогаз» приймає в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 1,24га (т.1 зворотна частина а.с.54-55).
Земельна ділянка надається на умовах довгострокового користування строком на 25 років для видобування нафти і газу (п.1.2 Договору) (до 03 березня 2024 р.). Плата за землю вноситься землекористувачем щорічно у вигляді земельного податку ( п. 2.1 Договору). 
Листом №28/07 від 28.07.2023 Приватне підприємство «Інформаційний кадастровий центр» повідомило АТ «Укрнафта» про накладання земельної ділянки (свердловини № 24-П, № 28-П, № 29-П) на земельну ділянку з кадастровим номером 4621285400:04:000:0106, що є в користуванні ДП «Самбірський лісгосп», до якого долучено рішення № РВ-7100175542022 від 12.12.2022 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, Державного кадастрового реєстратора Відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, відповідно до якого відмова обґрунтована розташуванням в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати іншої земельної ділянки з кадастровим номером 4621285400:04:000:0106, перетин якої співпадає на 84.2136 %.
Також долучено лист № 1-19-9/805-23 від 27.07.2023 філії «Самбірське лісове господарство» ДП «Ліси України», в якому зазначено, що земельна ділянка (земельна ділянка під свердловинами № 24-П, № 28-П, № 29-П) розташована у квадраті 67 виділ 17 державного лісового фонду Підбузького лісництва, категорія - експлуатаційні ліси. Згідно з проведеною інвентаризацією земель, дана земельна ділянка надана в постійне користування для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг ДП «Ліси України (кадастровий номер 4621285400:04:000:0106) (т.1 а.с.65-67).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за Львівською обласною державною адміністрацією зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер № 4621285400:04:000:0106, площею 297га, номер запису про право власності / довірчої власності: 49517930, 08.03.2023, а за Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України», номер запису про інше речове право: 49517977, 08.03.2023, зареєстровано право постійного користування даною земельною ділянкою, яке виникло на підставі розпорядження, серія та номер 190/0/5-22 видане 22.11.2022 Львівською обласною державною адміністрацією (т.1 а.с.71).
Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації №190/0/5- 22 від 22.11.2022 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель» затверджено ДП «Самбірський лісгосп» технічні документації із землеустрою щодо інвентаризації земель загальною площею 7297,4217га згідно з додатком (т.1 а.с.72-75).
Відповідно до п. 19 додатку «Перелік земельних ділянок ДП «Самбірський лісгосп», сформованих відповідно до технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель» до розпорядження Львівської обласної державної адміністрації № 190/0/5-22 від 22.11.2022 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель» затверджено технічну документацію по земельній ділянці кадастровий номер № 4621285400:04:000:0106 площею 297га, яка знаходяться в межах територіальної одиниці Східницької селищної ради Дрогобицького району Львівської області.
Земельна ділянка, площею 0,73га, яка у складі земельної ділянки площею 1,24га, що перебувала у користуванні АТ «Укрнафта» на підставі Договору на право тимчасового користування землею від 04.03.1999 накладається на земельну ділянку з кадастровим номером № 4621285400:04:000:0106 площею 297га, право власності на яку зареєстровано за ЛОДА, а право постійного користування за ДП «Ліси України».

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо процесуальних питань
АТ «Укрнафта» звернулося до апеляційного суду із клопотанням про зупинення провадження у справі за його скаргою до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/1628/26 за позовом АТ «Укрнафта» до ЛОДА та ДСП «Ліси України» про витребування земельної ділянки.
В межах справи № 910/1628/26 АТ «Укрнафта» ініціювало витребування земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні якою ж, заявлено розглядуваний позов в межах справи 910/10368/25.
Як обставину, що унеможливлює вирішення цієї справи до завершення розгляду справи № 910/1628/26 АТ «Укрнафта» посилається на те, що в межах цієї справи відсутні докази, які дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду, зокрема земельно-технічної експертизи, через незалучення до участі у справі власника земельної ділянки площею 0,73га - Східницької селищної ради Львівської області та розробника технічної документації на земельну ділянку, а також листа про відсутність заперечень у продовженні після 03.03.2024 дії Договору на право тимчасового користування землею від 04.03.1999.
До того ж, АТ «Укрнафта» посилалося на те, що задоволення його позову про витребування земельної ділянки буде повним вирішенням спору та буде свідчити про відсутність предмету спору у справі № 910/10368/25.
Розглянувши вказане клопотання колегія суддів ухвалою із занесенням до протоколу судового засідання від 22.04.2026 відмовила у його задоволенні з огляду на його необґрунтованість та безпідставність.
Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, колегія суддів виходила із того, що дотримуючись вимог п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України обставини, наведені в обґрунтування вказаного клопотання не свідчать про неможливість вирішення цієї справи до завершення розгляду справи №910/1628/26, адже відсутність певних доказів у цій справі не може компенсуватися ініціюванням іншої справи зі взаємовиключними вимогами.
Що стосується необхідності у цій справі призначення судової земельно-технічної експертизи, то апеляційна інстанція не вбачає достатніх підстав для її призначення, з огляду на те, що факт накладання земельних ділянок сторонами не оспорюється та для правильного вирішення цієї справи проведення такої експертизи не вимагається.
Щодо незалучення до участі у справі власника земельної ділянки площею 0,73га - Східницької селищної ради Львівської області, колегія суддів не вбачає для цього достатніх підстав, адже власником земельної ділянки, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 0,73 га є держава в особі ЛОДА, судове рішення, в аспекті сутності спірних правовідносин у цій справі, не впливає на права та обов`язки Східницької селищної ради Львівської області та питання конкуренції прав власників на землю не може вирішуватися за позовом АТ «Укрнафта» у цій справі.

Щодо суті спору.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у апеляційній скарзі та заперечення на них, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суть апеляційного провадження полягає у наданні оцінки висновкам суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про скасування розпорядження ЛОДА, в частині пункту 19 Додатку (щодо затвердження інвентаризації земельної ділянки), скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки 4621285400:04:000:0106, площею 297га, скасування державної реєстрації права державної власності та права постійного користування щодо неї.
Суб`єктивне право позивача, з метою захисту якого він звернувся до суду, полягає у його очікуваннях поновити своє право на вільне користування належними йому свердловинами, розташованими на земельній ділянці, яка тривалий час перебуває у його законному користуванні на підставі договору, який після закінчення строку на який він укладався, на думку скаржника було продовжено на новий строк в порядку ст. 764 ЦК України, в аспекті того, що частина земельної ділянки (площею 0,73га) внаслідок проведеної інвентаризації землі неправомірно увійшла до складу загальної земельної ділянки площею 297га, щодо якої проведено державну реєстрацію в ДЗК, а також зареєстроване право державної власності та право постійного користування за відповідачами, що перешкоджає вільному використанню позивачем земельної ділянки з метою здійснення видобутку нафти.
З урахуванням положень ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. 4,5 ГПК України можливість задоволення позовних вимог перебуває в залежності від доведення позивачем та встановлення судом наявності та приналежності позивачеві захищуваного суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу; порушення (невизнання або оспорювання) такого права чи інтересу відповідачем; належність та ефективність обраного способу судового захисту.
Перевіряючи твердження позивача про наявність у нього захищуваного права, в аспекті чинного, за твердженням АТ «Укрнафта», Договору на право тимчасове користування землею від 04.03.1999, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо договору про тимчасове користування
В силу положень ст. 7 ЗК України від 18.12.1990 (тут і далі в редакції чинній станом на дату укладання Договору на право тимчасового користування землею від 04.03.1999) було передбачено існування права тимчасового користування землею, яке виступало як самостійний вид землекористування поряд із правом користування землею на умовах оренди. При цьому, за змістом наведеної норми користування землею може бути постійним або тимчасовим. 
Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п`яти років. У разі виробничої необхідності ці строки може бути продовжено на період, що не перевищує одного строку відповідно короткострокового або довгострокового тимчасового користування.
Положеннями ст. 8 зазначеного кодексу унормовано відносини із оренди землі. Так, згідно з положеннями цієї статті у тимчасове користування на умовах оренди земля надається громадянам України, підприємствам, установам і організаціям, громадським об`єднанням і релігійним організаціям, спільним підприємствам, міжнародним об`єднанням і організаціям з участю українських, іноземних юридичних осіб і громадян, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам, а також іноземним державам, міжнародним організаціям, іноземним юридичним особам та фізичним особам без громадянства. Орендодавцями землі є сільські, селищні, міські, районні Ради народних депутатів і власники землі. Земля може надаватися в оренду в короткострокове користування - до трьох років (для випасання худоби, сінокосіння, городництва, державних та громадських потреб) і довгострокове - до п`ятдесяти років. Умови, строки, а також плата за оренду землі визначаються за угодою сторін і обумовлюються в договорі.
Тобто, на час вчинення Договору на право тимчасового користування від 04.03.1999 чинним законодавством було передбачено можливість укладення як договору про право тимчасового користування землею, так і договору оренди як особливого виду договору користування землею. Зазначені два види договорів хоч і регулювали схожі правовідносини у сфері землекористування, але мали суттєві відмінності.
Типову форму та порядок укладання договору про право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) було затверджено постановою КМ України від 17.03.1993 № 197 «Про форму договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)». 
Зокрема, зазначеною постановою було затверджено єдиний бланк на різні види користування земельною ділянкою: короткострокове, довгострокове користування, оренда. Вид користування та форма оплати заповнювалися в цьому бланку окремо.
Земельна ділянка за цим договором була надана позивачу саме на умовах тимчасового користування (пункт 1.2. договору), строком на 25 років тобто до 03.03.2024; палата за землю за договором вноситься землекористувачем щорічно у вигляді земельного податку (пункт 2.1 договору). 
При цьому, жоден із пунктів вказаного договору не містить інформації, що плата за землю визначена сторонами саме у виді орендної плати та не містить застережень стосовно того, що земельна ділянка передається в користування саме на умовах оренди.
Надавши оцінку умовам Договору на право тимчасового користування землею від 04.03.1999, яким своє право обґрунтовує АТ «Укрнафта» та урахувавши наведені положення законодавства, суд апеляційної інстанції установив, що між сторонами у справі було укладено саме договір на право тимчасового користування землею, який підписаний представниками сторін та зареєстрований в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею.
З 01.01.2002 введено в дію ЗК України від 25.10.2001, який не передбачає можливість набуття та здійснення такого права на землю як право тимчасового довгострокового користування, а містить положення про набуття та здійснення права оренди землі.
При цьому, п. 7 розділу Х «Перехідні положення» чинного ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, які одержали у тимчасове користування, в тому числі і на правах оренди земельні ділянки у розмірах, визначених раніше чинним законодавством, зберігають права на ці ділянки.
З урахуванням наведеного, АТ «Укрнафта» після введення в дію чинного ЗК України зберіг право тимчасового довгострокового користування землею, яке виникло на підставі договору від 04.03.1999 та таке право було чинним до закінчення строку, на який він укладався, а саме до 03.03.2024.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що на момент проведення розроблення технічної документації землеустрою щодо інвентаризації земель, видання оскаржуваного розпорядження ЛОДА, проведення оспорюваної державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером № 4621285400:04:000:0106 площею 297га, до складу якої увійшла частина земельної ділянки, площею 0,73га, що становить частину земельної ділянки площею 1,24га, що перебувала у тимчасовому користуванні АТ «Укрнафта» за Договором на право тимчасового користування землею від 04.03.1999 АТ «Укрнафта» належало право тимчасового користування вказаною земельною ділянкою до 03.03.2024.
Проте, дійсно, факт належного позивачу права тимчасового користування вказаною земельною ділянкою, було проігноровано відповідачами, що призвело до того, що проведення інвентаризації земель, затвердження технічної документації та проведення державної реєстрації відповідних речових прав проведено без врахування наявних на земельній ділянці свердловин, що належать АТ «Укрнафта», що у свою чергу свідчить про порушення положень ст. 57 ЗУ «Про землеустрій» та, до певної міри, зачіпає права та охоронювані законом інтереси.
При цьому, вже на момент вирішення вказаної справи в суді першої інстанції строк дії Договору на право тимчасового користування землею від 04.03.1999 вже сплив, хоча АТ «Укрнафта» наполягає на тому, що його право користування земельною ділянкою на правовому титулі, визначеному вказаним договором за ним збереглося і після 04.03.2024, у спосіб продовження цього строку на наступні 25 років, тобто до 04.03.2049 року в порядку, передбаченому ст. 764 ЦК України, з огляду на відсутність заперечень з боку наймодавця проти продовження користування земельною ділянкою
В цій частині доводів скаржника, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Проте, згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Такими спеціальними законами є ЗУ «Про оренди землі» та ЗК України.
Як вже зазначалося вище, Договір на право тимчасового користування землею від 04.03.1999 не є договором оренди, адже з його змісту вбачається, що хоча сторони і могли укласти договір оренди, заповнивши відповідні графи в тексті договору, як це передбачено Типовою формою та порядком укладання договору про право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та вказавши розмір орендної плати та інші істотні умови, що притаманні саме для договорів оренди, менше з тим, сторони уклали саме договір тимчасового користування, до якого правила щодо продовження (поновлення), зокрема згідно ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» застосовуватися не можуть.
Тобто із закінченням 03.03.2024 строку дії Договору на право тимчасового користування землею від 04.03.1999 він вже не міг бути правовою підставою для подальшого користування земельною ділянкою оскільки така правова підстава користування землею, як тимчасове користування, земельним законодавством станом на 03.03.2024 передбачена вже не була.
Після вказаної дати АТ «Укрнафта» належало лише право на подальше оформлення свого права користування земельною ділянкою, на якій розташовано його свердловини з метою продовження здійснення видобутку нафти на підставі відповідного дозволу та в межах строку його дії, але вже на правовій підставі, яка була передбачена земельним законодавством, чинним станом на 03.03.2024.
З огляду на викладене, доводи скаржника про продовження дії Договору на право тимчасового користування землею на підставі ст. 764 ЦК України колегією суддів відхиляються.
При цьому, колегія суддів вважає недоречним посилання суду першої інстанції на процедуру поновлення договору оренди на новий строк за правилами ст. 33 ЗУ «Про оренди землі» у відповідній редакції, доказів дотримання якої позивач не надав, адже колегія суддів дійшла висновку, що така процедура до Договору на право тимчасового користування земельною ділянкою, є взагалі незастосовною.
З огляду на викладене, апеляційна інстанція у даній справі повинна відповісти на питання чи може право позивача бути захищене у спосіб, що було визначено скаржником, - скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному кадастрі, скасування державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, враховуючи лише певні недоліки проведення технічної інвентаризації земель, яка зокрема не відображає факту розташування на новосформованій земельній ділянці свердловин, що належать АТ «Укрнафта».

Щодо належного способу захисту порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є правомірним та ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18.
Застосований судом спосіб захисту має бути правомірним - таким, що відповідає правовій природі відносин, що виникли між сторонами спору, тобто відповідати праву; тоді як ефективність характеризує спосіб захисту відповідно до критерію його дієвості у відновленні порушеного права та інтересу (Постанова ВП ВС від 04.03.2026 у справі №922/264/24).
Належність способу судового захисту співвідноситься з питанням «Чи існує у праві такий спосіб судового захисту, і якщо «так», то чи є підстави для його застосування?» та має на меті з`ясування принципової можливості його застосування у спірних правовідносинах.
Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є належним, якщо враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач (п.110 постанови ВП ВС від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).
Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності. Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача (Постанова ВП ВС від 13.02.2024 у справі №910/2592/19).
При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
За змістом п.4 ч.3 ст.162 ГПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.
Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
В межах цієї справи не є спірним питання, щодо наявності у АТ «Укрнафта» права на здійснення видобутку нафти та використання з цією метою свердловин, що розташовані на земельній ділянці, частина якої (0,73га) увійшла до складу земельної ділянки з кадастровим номером 4621285400:04:000:0106, розміром 297га, що віднесена до земель лісогосподарського призначення та щодо якої проведено державну реєстрацію речових прав (права власності та права постійного користування) за відповідачами.
Колегія суддів приходить до висновку, що сформульовані позивачем в позові способи захисту порушеного права, самі по собі, є цілком правомірними та застосовними але при цьому можливість їх застосовування залежить від обставин самої справи та сутності порушеного права позивача.
З огляду на висновки апеляційного суду, що викладено вище, позивач у спосіб задоволення його позовних вимог домагається поновити правове становище, яке існувало на момент порушення його права, а саме повернутися у стан, коли земельної ділянки з кадастровим номером 4621285400:04:000:0106 площею 297га, як об`єкту цивільних прав не існувало в принципі. 
Проте, з огляду на висновки колегії суддів про припинення Договору на право тимчасового користування землею від 04.03.1999 та неможливість здійснення після 03.03.2024 права користування земельною ділянкою на такій правовій підставі, апеляційний суд звертає увагу на неефективність запропонованого позивачем способу захисту його права, адже задоволення заявлених позивачем позовних вимог не призведе до поновлення у жодній формі прав та законних інтересів скаржника.
Менше з тим, за змістом положень ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.
За змістом ст. 99 цього ж кодексу власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: в1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в3) право на користування земельною ділянкою для потреб геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислової розробки родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) для видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення з правом будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені статтею 98 цього Кодексу.
За змістом ст. 18 ЗУ «Про нафту і газ» надання земельних ділянок у користування для потреб нафтогазової галузі здійснюється у порядку, встановленому земельним законодавством України.
Земельні ділянки усіх форм власності та категорій надаються власникам спеціальних дозволів на користування нафтогазоносними надрами для будівництва, розміщення і експлуатації об`єктів нафтогазовидобування та облаштування родовища шляхом встановлення земельних сервітутів без зміни цільового призначення цих земельних ділянок, крім земель природно-заповідного фонду, оздоровчого призначення, рекреаційного призначення, історико-культурного призначення та водного фонду.
Для встановлення земельного сервітуту власник спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами письмово звертається до власника (користувача) земельної ділянки з пропозицією укласти договір про встановлення земельного сервітуту та додає до звернення проект такого договору із зазначенням, серед іншого, запропонованого розміру плати за встановлення земельного сервітуту та її індексації. Друга сторона розглядає звернення, підписує договір або надає письмову мотивовану відмову у його укладенні протягом 15 днів з дня отримання відповідного звернення.
У разі недосягнення згоди щодо укладення договору про встановлення земельного сервітуту для потреб нафтогазової галузі спір про встановлення земельного сервітуту вирішується у судовому порядку з урахуванням вимог цієї статті.
Дія сервітуту, встановленого відповідно до цієї статті, зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлено сервітут, до іншої особи, а також у разі зміни осіб, на користь яких встановлено сервітут. У таких випадках до раніше укладених договорів про встановлення сервітутів можуть вноситися відповідні зміни, якщо інше не передбачено договором.
Положеннями Кодексу України «Про надра» передбачений дещо інший порядок надання земельних ділянок з метою здійснення надрокористування, проте згідно з ст. 3-1 цього кодексу, якщо законами про користування нафтогазоносними надрами, зокрема ЗУ «Про нафту і газ», ЗУ «Про газ (метан) вугільних родовищ» та ЗУ «Про угоди про розподіл продукції», встановлені інші норми, ніж ті, що передбачені у цьому Кодексі, то застосовуються норми цих законів.
З огляду на викладене, колегією суддів встановлено, що для забезпечення прав та інтересів позивача, що здійснює діяльність, зокрема з видобутку нафти, передбачено спеціальний механізм захисту його інтересів на використання земельної ділянки, необхідної для здійснення такої діяльності шляхом встановлення сервітуту на користування земельною ділянкою незалежно від форми власності та категорії, в межах необхідних для реалізації дозволу на користування нафтогазоносними надрами, наявного у АТ «Укрнафта» та чинного до 10.03.2039.
Отже, безумовне та беззаперечне право АТ «Укрнафта» здійснювати видобуток нафти із використанням належних йому свердловин, в місці їх розташування, презюмує його право на використання земельної ділянки, що необхідна для цієї мети, а законодавство передбачає спеціальний спосіб забезпечення такої можливості саме шляхом встановлення земельного сервітуту.
Тобто право позивача на користування як свердловинами так і земельною ділянкою, що розташована під ними не залежить від цільового призначення земельної ділянки та її категорії, як не залежить і від форми власності на таку земельну ділянку та, відповідно, не потребує ревізії правильності виникнення відповідного права (власності чи користування) у чинного власника/користувача.
Право користування земельною ділянкою належить АТ «Укрнафта» за фактом наявного у нього чинного Дозволу на видобуток нафти, а тому процедура інвентаризації земель, виготовлення технічної документації, державна реєстрація земельної ділянки в ДЗК, як об`єкта цивільних прав, її конфігурація, подальша державна реєстрація права державної власності на землю та права постійного користування за відповідачами, жодним чином не впливає на інтереси позивача, не перешкоджає можливості реалізації ним власного права на здійснення видобутку нафти та потребує лише оформлення земельного сервітуту на умовах договору та/або в судовому порядку.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд (частина перша статті 317, частина перша статті 319 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Право власності АТ «Укрнатфа» на свердловини для видобутку нафти та його безумовне право на користування земельною ділянкою, необхідною для цієї мети, жодним чином не виключає можливість одночасного існування права державної власності на земельну ділянку, права компетентних органів на визначення цільового призначення земельної ділянки, а також права ДП «Ліси України» на здійснення постійного користування земельною ділянкою переданою йому державою, як власником.
Під час розгляду цієї справи, колегією суддів не встановлено наявності достатніх та законних підстав для позбавлення відповідачів речових прав на землю, адже навіть формальні недоліки допущені в процесі оформлення земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав не позбавляє позивача його суб`єктивного права, як на вільне та безперешкодне користування свердловинами так і земельною ділянкою, на якій вони розташовані.
Визначеність у питанні належного оформлення права користування земельною ділянкою для здійснення видобутку нафти досягається не шляхом припинення прав власника землі та постійного користувача, а у спосіб, прямо передбачений законом - шляхом встановлення сервітуту, право позивача на що, наразі, жодним чином не обмежене.
В контексті викладеного, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку належним способом захисту порушеного права є подання віндикаційного позову, адже такі висновки не узгоджується зі змістом та сутністю порушеного права позивача, а також зі спеціальним, визначеним законом, способом захисту інтересів позивача, як видобувача нафти.
За змістом ст. 387 ЦК України, віндикаційний позов є механізмом захисту неволодіючого власника, коли майном незаконно без відповідної правової підстави заволоділа інша особа.
Отже, метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений.
Проте, в межах цієї справи, колегією суддів не вбачається існування обставин, які б свідчили про необхідність та доцільність подання АТ «Укрнафта» віндикаційного позову через відсутність самого факту порушення прав та інтересів позивача фактом державної реєстрації земельної ділянки в ДЗК, затвердження результатів інвентаризації земель державної форми власності та проведення державної реєстрації речових прав на землю за відповідачами, що свідчить про очевидну процесуальну безперспективність подання віндикаційного позову для розглядуваної правової проблеми.
Отже, хоча суд першої інстанції і дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав обрання неефективного способу порушеного права, проте відмовлено у задоволенні позову мало бути з мотивів, викладених в цій постанові.
Відповідно до ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про зміну мотивувальної частини рішення, з викладенням її в редакції даної постанови.
Таким чином, апеляційна скарга АТ «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 у справі № 910/10368/25 слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови. Резолютивну частину залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 у справі № 910/10368/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2026 у справі № 910/10368/25 змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови. В іншій частині дане рішення залишити без змін.
3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Повний текст постанови складено і підписано 18.05.2026. 

Головуючий суддя Р.М. Колесник 

Судді О.М. Сковородіна

А.І. Тищенко