ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 р. 	Справа № 520/9582/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 17.03.26 по справі № 520/9582/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Харківській області   
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі по тексту – ГУ ДПС у Харківській області, відповідач, контролюючий орган), в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (код ЄДРПОУ - 43983495):
- від 30.04.2025 № 0057392-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 230,53 грн;
- від 30.04.2025 № 0057394-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 169,65 грн;
- від 30.04.2025 № 0057391-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 638,08 грн;
- від 30.04.2025 № 0057396-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 652,60 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 30.04.2025 № 0057392-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 230,53 грн, № 0057394-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 169,65 грн, № 0057391-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 638,08 грн та № 0057396-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 652,60 грн (далі – ППР), як таких, що прийняті за відсутності підстав для донарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки належні позивачу на праві власності об`єкти нерухомості, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 становлять в сукупності єдиний комплекс, призначений для здійснення власної господарської діяльності - виробництва залізобетонних виробів для будівництва, та протягом 2022 року фактично використовувались позивачем саме за функціональним призначенням, а тому у розумінні підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України – не є об`єктами оподаткування.
Окрім цього, зазначив, що ГУ ДПС у Харківській області не звернуло увагу на те, що у власності позивача перебувають також господарські (присадибні) будівлі допоміжні (нежитлові) приміщення за адресою: м. Харків, проспект Московський, буд. 299, а саме нежитлова будівля «компресорна підстанція», літ «О-1», загальною площею 589 кв.м. (ППР від 20.03.2024 № 0410887-2405-2031-UA63120270000028556 на суму 230,53 грн), для якої Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" встановлено ставку податку на рівні 0 відсотків. 
Звернув увагу, що у розумінні підпункту 69.22 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, за період з 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року- за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, що перебувають у власності юридичних осіб, та за об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та/ або юридичних осіб, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не нараховується та не сплачується.
Таким чином, на підставі наведених приписів законодавства спірні податкові повідомлення – рішення є незаконними, а тому підлягають скасуванню.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 у справі №520/9582/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, ЄДРПОУ 43983495) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (код ЄДРПОУ - 43983495): від 30.04.2025 № 0057392-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 230,53 грн.; від 30.04.2025 № 0057394-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 169,65 грн.; від 30.04.2025 № 0057391-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 638,08 грн.; від 30.04.2025 № 0057396-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 652,60 грн.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (ЄДРПОУ 43983495).
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на викладення судом висновків, які не відповідають обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 у справі № 520/9582/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про незаконність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що в силу статті 317 КАС України є підставою для його скасування.
Наполягав, що передбачена підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України податкова пільга застосовується лише за одночасної наявності декількох умов: 1) віднесення об`єкту нерухомості до будівлі групи «Будівлі промисловості та склади» (код 125) Класифікатора будівель та споруд 018:2023; 2) використання такої будівлі промисловості за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання протягом звітного (податкового) періоду; 3) основний вид діяльності суб`єкта господарювання згідно з реєстраційними даними має бути класифікований у секціях B – F КВЕД ДК 009:2010; 4) відсутність інформації про здачу таких будівель промисловості в оренду, лізинг, позичку. Однак, відповідно до податкових декларацій з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів за 2022 рік, дохід, задекларований ОСОБА_1 , отриманий від підприємницької діяльності за КВЕД 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт» та 77.11 «Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів». Отже, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 до позивача не можливе, оскільки приміщення здаються в оренду.
Також зазначив, що сума позовних вимог у вказаній справі складає 1690,86 грн, а отже судовий збір, який підлягав сплаті за подання позовною заяви з урахуванням коефіцієнту 0,8 (позов подано через Електронний суд) становить 968,96 гривень. Водночас, ОСОБА_1 заплатив значно більшу суму судового збору, що є необґрунтованим. Тому, і стягнення з ГУ ДПС 2422,40 грн є надмірним. 
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Вважав безпідставними доводи контролюючого органу про те, що до нежитлових приміщень позивача застосована ставка 0,1% як до інших будівель, що нібито свідчить про відсутність в його діях ознак протиправності, адже належні ОСОБА_1 нежитлові будівлі взагалі не підлягають оподаткуванню.
Щодо інших ППР стверджував, що оскільки спірні нежитлові приміщення використовувались позивачем в його господарській діяльності, то суд аргументовано і законно прийняв рішення про застосування приписів підпункту «є» п.п. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, а тому доводи податкового органу є безпідставними.
Просив врахувати, що використання спірних об`єктів нерухомості в підприємницькій діяльності по виготовленню виробів з бетону у повному обсязі підтверджується наданими ОСОБА_1 до матеріалів справи первинними документами.
Повідомив про намір понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Контролюючий орган надав заперечення від 07.05.2026, в яких наполягав на неможливості застосування до ОСОБА_1 підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки приміщення здаються в оренду.
З приводу заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу вказував, що визначена сума оплати адвокату за підготовку та написання апеляційної скарги по даній справі є економічно необґрунтованою і не співмірною з огляду на досвід здійснення адвокатської діяльності; також справа даної категорії є нескладною для нього і не потребувала витрачання значного часу для подання апеляційної скарги до суду. А відтак, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
До того ж, представником позивача не надано детальний погодинний розрахунок виконаних робіт, що унеможливлює пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом та його клієнтом.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 06.01.2025 ОСОБА_1 отримав від ГУ ДПС у Харківській області податкові повідомлення-рішення, якими донараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022, а саме: ППР від 20.03.2024 № 0410887-2405-2031-UA63120270000028556 на суму сплати – 2 305,33 грн; ППР від 20.03.2024 № 0410874-2405-2031-UA63120270000028556 на суму сплати – 1 696,50 грн; ППР від 20.03.2024 № 0410880-2405-2031-UA63120270000028556 на суму сплати – 6 380,83 грн; ППР від 20.03.2024 № 0410882-2405-2031-UA63120270000028556 на суму сплати – 6 526,00 грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем відносно об`єктів нерухомого майна, що знаходяться в АДРЕСА_1 на загальну суму – 16 908,66 грн. (шістнадцять тисяч дев`ятсот вісім грн. 66 коп.).
ОСОБА_1 , не погодившись з такими податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржив їх в адміністративному порядку до ДПС України.
За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 , ДПС України було прийнято рішення від 17.03.2025 за № 7482/6/99-00-06-01-02-06, відповідно до якого вищезазначені податкові повідомлення-рішення були скасовані частково, у зв`язку з невірним застосуванням ставки податку, а саме:
- ППР від 20.03.2024 № 0410887-2405-2031-UA63120270000028556 на суму 2 305,33 грн скасовано на суму 2 074,80 грн, залишилось 230,53 грн;
- ППР від 20.03.2024 № 0410874-2405-2031-UA63120270000028556 на суму 1 696,50 грн скасовано на суму 1 526,85 грн, залишилось 169,65 грн;
- ППР від 20.03.2024 № 0410880-2405-2031-UA63120270000028556 на суму 6 380,83 грн скасовано на суму 5 742,75 грн, залишилось 638,08 грн.;
- ППР від 20.03.2024 № 0410882-2405-2031-UA63120270000028556 на суму 6 526,00 грн скасовано на суму 5 873,40 грн, залишилось 652,60 грн.
14.05.2025 на адресу позивача від податкового органу надійшли нові податкові повідомлення-рішення, а саме:
- ППР від 30.04.2025 № 0057392-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 230,53 грн;
- ППР від 30.04.2025 № 0057394-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 169,65 грн;
- ППР від 30.04.2025 № 0057391-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 638,08 грн;
- ППР від 30.04.2025 № 0057396-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 652,60 грн, всього на суму 1 690,86 грн.
Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДПС у Харківській області, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 30.04.2025 № 0057392-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 230,53 грн; № 0057394-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 169,65 грн; № 0057391-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 638,08 грн; №0057396-2405-2030-UA63120270000028556 на суму 652,60 грн є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки належні позивачу на праві власності об`єкти нерухомості, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 становлять в сукупності єдиний комплекс (кожен окремо), який призначений для здійснення господарської діяльності для виробництва залізобетонних виробів для будівництва та протягом 2022 року фактично використовувались ОСОБА_1 саме за функціональним призначенням вказаних нежитлових будівель – виробництво залізобетонних конструкцій (виготовлення виробів із бетону для будівництва), а тому у розумінні підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктами оподаткування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Так, спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок нарахування контролюючим органом ОСОБА_1 податку на майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік на належні йому об`єкти нерухомого майна.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі по тексту -ПК України).
Відповідно до пункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з пунктом 10.1 статті 10 ПК України, до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.
Платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом (пункт 15.1 статті 15 ПК України).
Відповідно до статті 265 ПК України, податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.
Статтею 266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з підпунктами 266.1.1, 266.2.1 пунктів 266.1, 266.2 статті 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпункт 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, що об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:
а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування
г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
ґ) будівлі промислові та склади;
д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);
е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
є) інші будівлі.
Приписи підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України у взаємозв`язку з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України дають підстави для висновку, що до об`єктів нежитлової нерухомості як об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належать саме будівлі та їх складові частини.
Із змісту наведених норм також слідує, що виникнення у платника податків обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, законодавець пов`язує із володінням таким платником на праві власності тим нерухомим майном, яке визначене податковим законом як об`єкт оподаткування.
Як передбачено у пункті 30.1 статті 30 ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Згідно з пунктом 30.2 статті 30 ПК України, підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункту 266.2.2 «є» пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відтак, за правилами підпункту 266.2.2 "є" пункту 266.2 статті 266 ПК України, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.
Окрім того, застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті 266.2.2 "є" пункту 266.2 статті 266 ПК України, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
У постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 820/3556/17 Верховний Суд вказав, що сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування. Законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Верховний Суд у постанові від 16 січня 2025 року у справі № 500/4582/22 зазначив, що, обираючи за вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, в яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Отже, у цьому контексті необхідною умовою для цілей підтвердження права на неоподаткування об`єкта нерухомості податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є встановлення використання такого об`єкта в господарській промисловій діяльності.
Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 згідно з договором дарування від 01.02.2018, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Матейченко О. В., реєстровий № 223 на праві приватної власності належить комплекс нежитлових будівель, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
1) нежитлова будівля виробничий будинок «лісопильний цех» літ. «Ш-1», загальною площею 589 кв.м. (ППР від 20.03.2024 № 0410880-2405-2031-UA63120270000028556);
2) нежитлова будівля виробничий будинок «склад наповнювачів» літ. «М-1», загальною площею 602,4 кв.м. (ППР від 20.03.2024 № 0410882-2405-2031-UA63120270000028556);
3) нежитлова будівля виробничий будинок «сушильне відділення» літ. «Щ-1», загальною площею 156,6 кв.м. (ППР від 20.03.2024 № 0410887-2405-2031-UA63120270000028556);
4) нежитлова будівля виробничий будинок «компресорна станція» літ. «О-1», загальною площею 589 кв.м. (ППР від 20.03.2024 № 0410887-2405-2031-UA63120270000028556).
Належність вказаних об`єктів нерухомого майна позивачу підтверджується витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.02.2018 № 112536788, №112565604, № 112558939 і № 112568875.
Таким чином, на праві приватної власності фізичної особи ОСОБА_1 належать вищевказані об`єкти нерухомості.
У свою чергу, доводи апелянта про передачу позивачем вказаних будівель у оренду є такими, що не підтверджуються жодними доказами.
Факт належності вказаних нежитлових будівель ОСОБА_1 до будівель промисловості, віднесених до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 підтверджується технічними паспортами, а також не спростовується відповідачем.
Отже, вищевказані нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 є будівлями промисловості та належать до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-200.
Також, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 є зареєстрованою фізичною особою-підприємцем, що підтверджується відповідним витягом з ЄДР та зареєстрований платником єдиного податку 3 групи.
Основним видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є діяльність із «Виготовлення виробів із бетону для будівництва» (код КВЕД 23.61). 
Вказана основана діяльність класифікується у секції С КВЕД ДК 009:2010, що відповідає умові, передбаченій в підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
На підтвердження факту використання спірних об`єктів нерухомості у 2022 році в своїй підприємницькій діяльності по виготовленню виробів з бетону позивачем до матеріалів справи долучено : 
- документи щодо поставки залізобетонних виробів з ПАТ «Трест Житлобуд-1»: договір поставки № 01/01-22 від 01.01.2022, рахунки на оплату поставленого товару № 47 від 12.09.2022, №57 від 19.09.2022, № 73 від 29.09.2022, № 64 від 22.09.2022, платіжні доручення про оплату № 7157 від 30.09.2022, № 6553 від 14.09.2022, № 7137 від 30.09.2022, № 6997 від 29.09.2022, акт звірки взаємних розрахунків за вересень 2022 року, а також зареєстровані в ЄРПН ПН № 36 від 14.09.2022, № 37 від 14.09.2022, № 45 від 21.09.2022, № 46 від 21.09.2022, № 47 від 22.09.2022, № 52 від 27.09.2022, № 54 від 29.09.2022; 
- документи щодо поставки залізобетонних виробів з ТОВ «ІТРЕЙД СЕРВІС»: видаткові накладні № 390 від 30.09.2022, № 391 від 30.09.2022, № 392 від 30.09.2022, ТТН № 000000001 від 30.09.2022, № 000000002 від 30.09.2022, № 000000003 від 30.09.2022 та акт звірки від 30.09.2022;
- документи щодо поставки залізобетонних виробів з Приватною фірмою «ПРОМЕНЕРГО»: договір поставки № Ю24/10-22 від 24.10.2022, рахунок на оплату № 80 від 28.10.2022, платіжне доручення № 6999 від 02.11.2022, акт звірки від 30.11.2022; 
- сертифікати відповідності готової продукції – залізобетонних виробів № 000230, № 000229, № 000228.
Таким чином, наявні підстави вважати, що ОСОБА_1 , основним видом господарської діяльності якого є виготовлення виробів із бетону для будівництва, використовує спірні об`єкти промисловості саме за функціональним призначенням - для здійснення господарської діяльності з виробництва залізобетонних конструкцій. Доказів зворотного відповідачем до матеріалів справи не надано.
При цьому, отримання ОСОБА_1 у 2022 році доходу від здійснення підприємницької діяльності за КВЕД 49.41 «Вантажний автомобільний транспорт» жодним чином не унеможливлює застосування до позивача податкової пільги, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки такий вид діяльності позивача є додатковим, а не основним, а ОСОБА_1 , як фізична особа-підприємець, вільний у виборі видів діяльності, якими він може займатися в своїй діяльності поряд із своєю основною діяльністю. 
В силу частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Однак, відповідач правомірності своїх рішень належним чином не довів.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За таких обставин, враховуючи, що відповідачем при нарахуванні податкового зобов`язання позивачу зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 1 690,86 грн за податковими повідомленнями-рішеннями від 30.04.2025 № 0057392-2405-2030-UA63120270000028556, від 30.04.2025 № 0057394-2405-2030-UA63120270000028556, від 30.04.2025 № 0057391-2405-2030-UA63120270000028556 та від 30.04.2025 № 0057396-2405-2030-UA63120270000028556 протиправно не враховано положення підпункту 266.2.2 «є» пункту 266.2 статті 266 ПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо стягнутого судом першої інстанції розміру судового збору з відповідача, слід зазначити наступне.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання фізичною особою позову майнового характеру, складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У розумінні частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2025 року - 3028,00 грн.
Таким чином, враховуючи ціну позову 1690,86 грн, а також подання ОСОБА_1 позовної заяви у електронному вигляді, розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання даного позову, становив 968,96 грн.
Як вбачається зі змісту платіжної інструкції від 17.04.2025 № 60, позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у розмірі 2422,40 грн, який був стягнутий судом першої інстанції за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному обсязі.
За таких обставин, враховуючи, що розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання позову у даній справі становить 968,96 грн, колегія суддів вважає відсутніми правові підстави для відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача переплаченої суми у розмірі 1453,44 грн, а тому рішення суду у цій частині підлягає зміні.
При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою щодо повернення іншої частини судового збору (1453,44 грн), як такої, що сплачена у розмірі більшому, ніж встановлено законом, у відповідності до статті 7 Закону України "Про судовий збір".
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 4 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на те, що судом першої інстанції при задоволенні позовних вимог неправильно здійснено розподіл судових витрат по сплаті судового збору, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 у справі № 520/9582/25 слід змінити в частині розподілу судових витрат шляхом викладення абзацу сьомого резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (ЄДРПОУ 43983495).».
В інші частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 по справі № 520/9582/25 підлягає залишенню без змін, як законне та обґрунтоване.
Керуючись ст. 229, ч. 4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 по справі № 520/9582/25 - змінити в частині розподілу судових витрат шляхом викладення абзацу сьомого резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (61057, Харківська обл., місто Харків, вул. Григорія Сковороди, будинок 46, ЄДРПОУ: 43983495)».
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 у справі № 520/9582/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко