ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4360/26 Справа № 214/5494/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м. Кривий Ріг 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів – Акуленка В.В., Остапенко В.О.
сторони:
позивач – Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Чайкіним І.Б. в м. Кривому розі Дніпропетровської області (дата складання повного судового рішення не зазначена), - 
ВСТАНОВИВ
У червні 2024 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 27.08.2016 у сумі 81592,04 грн., яка виникла станом на 26.05.2024 через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а саме: 48966,67 грн. – заборгованість за кредитом, 32625,37 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом. В обґрунтування вимог зазначено, що 27.08.2016 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки.
Заочним рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року по даній справі задоволено позов. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (код ЄДРПОУ 14360080, адреса: вул. Батумська, буд. 11, м. Дніпро) заборгованість за договором №б/н від 27.08.2016, що виникла станом на 26.05.2024 у сумі 81592,04 грн. (вісімдесят одна тисяча п`ятсот дев`яносто дві грн. 04 коп.), з яких: 48966,67 грн. – заборгованість за кредитом, 32625,37 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп.).
02.07.2025 відповідач подала заяву про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року.
Ухвалою від 07 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення суду від 16.07.2024 скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Після перегляду Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалено рішення від 29 грудня 2025 року про відмову у задоволенні позову.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт наявності в договорі погодженої сторонами такої істотної умови договору як сплата відсотків за користування кредитними коштами. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 48966,67 гривень суд застосував наслідки пропуску строку позовної давності, тому відмовив у задоволенні позову в повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду, АТ «Акцент-Банк» звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою заяву щодо встановлення кредитного ліміту, активне користування відповідачкою кредитними картками, факти часткового погашення кредиту. Крім того, в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем за допомогою особистого підпису паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права і обов`язки клієнта і банку. Таким чином, всі умови кредитного договору вважають узгодженими та такими, що підлягають до виконання в примусовому порядку шляхом стягнення коштів.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що 27.08.2016 року між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-банк» було укладено договір № б/н.
Відповідно до довідки за картками ОСОБА_1 було відкрито рахунки № НОМЕР_2 та видано картки:
Станом на 26.05.2024 року через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань виникла заборгованість у сумі 81592,04 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а саме: 48966,67 грн. – заборгованість за кредитом, 32625,37 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом.
27 серпня 2016 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. У підписаній заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, та Паспортом споживчого кредиту складають кредитний договір (а.с.13).
Також, 27 серпня 2016 року відповідачем особисто підписано паспорт споживчого кредиту, умовами якого передбачено процентну ставку у розмірі 46,8 % річних (а.с.161а).
Відповідачка протягом 10 років отримала дві кредитні картки у № НОМЕР_3 строком дії до лютого 2021 року та № НОМЕР_4 строком дії до серпня 2026 року (а.с.57).
Таким чином, на час укладення кредитного договору позивачем та відповідачем було погоджено його умови щодо, зокрема, стягнення відсотків за кредитним договором.
Із наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором №б/н від 27 серпня 2016 року встановлено, що станом на 26.05.2024 у ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 81592,04 грн., яка складається із наступного: 48966,67 грн. - заборгованість за кредитом, 32625,37 грн. - заборгованість за процентами (а.с.4-12).
Відповідно до довідки за лімітами, ОСОБА_1 з 27 серпня 2016 року по 26 травня 2024 року періодично збільшували кредитні ліміти: від 27 серпня 2016 року -2000,00 грн (встановлення), до 49000,00 23 листопада 2023 року (збільшення) (а.с.58).
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по процентам, суд першої інстанції виходив із відсутності належних та допустимих доказів підтвердження досягнення між сторонами умов кредитування, в тому числі і щодо процентної ставки, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду.
Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).
Виходячи зі змісту цієї норми права, істотними умовами кредитного договору є предмет, сума, строк повернення та проценти за користування кредитним коштами.
Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (ст. 633 ЦК України), договором приєднання (ст. 634 ЦК України).
Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526ЦК України).
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно ч. 1ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
27 серпня 2016 року ОСОБА_1 особисто підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку та заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком. Процентні ставки та інші відомості щодо кредиту, зазначені безпосередньо в паспорті споживчого кредиту, який також підписано особисто відповідачкою, умовами якого передбачено процентну ставку у розмірі 46,8 % річних, а тому ці умови є погодженими сторонами.
У подальшому на підставі вказаних анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку та заяви щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.
Не встановлено колегією суддів обставин, які б свідчили про перешкоди відповідачці з`ясувати протягом 2016-2024 років користування банківськими послугами умови та розміри плати за користування кредитними коштами. 
Із долученої до справи виписки по картці, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що відповідачка активно користувалася кредитними картками, в тому числі здійснювала оплату комунальних послуг, купівлю товарів та послуг, а також здійснювала платежі із погашення кредиту, що свідчить про погодження всіх умов кредитування.
Підписавши вказану Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», яка є складовою частиною кредитного договору, паспорт споживчого кредиту та заяву щодо встановлення кредитного ліміту за картою/рахунком ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання, більше того користувалася банківським послугами протягом тривалого часу – 2016-2024рр.
Паспорт кредиту оформлено у відповідності до Додатку №1 до Закону України «Про споживче кредитування» і строк кредиту зазначається у розділі №3 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» підрозділі «Строк кредитування» де зазначено строком кредитування 240 місяців з правом автоматичного продовження.
Розділ № 7 Паспорту «Інші важливі аспекти» підрозділ «Дата надання інформації» містить дату, до якої, у відповідності зі ст. 643 ЦК України, кредитор повинен був отримати відповідь згоду на дані умови кредитування (акцепт) від позичальника, і навіть якщо він її отримав із запізненням, то це не має значення, якщо банк з цим погоджується.
Пункт 5 розділу 7 Паспорту: «Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо» - дане зазначення є обов`язковим і говорить про той факт, що кредитодавець вправі самостійно визначати розмір кредитного ліміту на картці, виходячи із фінансового стану позичальника та його історії обслуговування в банку. Жодним чином дане посилання не змінює основні умови кредитування такі як строк, процентну ставку, відповідальність за порушення, право дострокового погашення, інше.
Пункт 10 розділу 4 Паспорту: «Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит» - дійсно реальна процентна ставка може змінюватись. Однак вона змінюється в любому кредитному договорі, оскільки в разі порушення позичальником умов кредитування до нього застосовуються штрафні санкції - підвищена процентна ставка, пеня, тощо, і всі ці нарахування змінюють реальну відсоткову ставку, яка може бути мінімальною і складатись лише з самих процентів у випадку сумлінного виконання позичальником своїх обов`язків.
Таким чином, умови Паспорту споживчого кредиту відповідають положенням Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно на час укладення кредитного договору сторонами було погоджено його умови щодо, зокрема, стягнення процентів за кредитним договором.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що спірний договір укладений сторонами в письмовому вигляді з використанням особистого підпису, при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів ст. 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору, а відтак спростовуються висновки суду першої інстанції, що банком не доведено підстав для стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом.
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не надано до суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості АТ «Акцент-Банк», як і не надано доказів повного погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про порушення прав банку, які підлягають судовому захисту, оскільки одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Висновок суду про необхідність відмови у задоволенні позову через наслідки пропуску позовної давності також не обґрунтований, відповідачка періодично вносила платежі на погашення заборгованості (виписка по рахунку а.с. 14-5) і остання кредитна картка, видана ОСОБА_1 № НОМЕР_4 має строк дії до серпня 2026 року (а.с.)56), а до суду позивач звернувся у червні 2024 року.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.
Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, слід стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанцій у загальному розмірі 6 661,60 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2025 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.08.2026 рокустаном на 26.05.2024 року у розмірі 81592,04 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 661,60 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 11 травня 2026 року.

Головуючий
Судді