КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2026 року м. Київ справа №320/12540/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Київській області
про визнання протиправними дій та визнання протиправними і скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просила суд:
- визнати протиправними дії посадових та службових осіб відповідача під час проведення перевірки позивача та складання акту перевірки № 1820/10-36-09-00-10-2989919203 від 16.02.2021;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № 4277/0901 від 16.03.2021 щодо застосування штрафних санкцій в розмірі 17000,00 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № 4278/0901 від 16.03.2021 щодо застосування штрафних санкцій в розмірі 17000,00 грн.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що фактична перевірка проведена контролюючим органом з низкою процедурних порушень, а встановлені відповідачем порушення не відповідають дійсності та не підтверджуються належними та допустимими доказами.
Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що під час фактичної перевірки не було допущено жодних порушень, оскільки перевірка була призначена та проведена відповідно до чинних норм законодавства, а відповідні порушення були належним чином зафіксовані в акті перевірки.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 позовну заяву повернуто позивачеві разом із доданими до неї документами у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2022 ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 скасовано та направлено справу до суду для продовження розгляду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 у задоволенні заяви позивача про відвід судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н. Д. відмовлено.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.12.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу на усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 заяву судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д. про самовідвід задоволено.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2023 матеріали адміністративного позову передано на розгляд судді Жуку Р.В.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
07.02.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів, суд встановив такі обставини.
Головне управління ДПС у Київській області наказом від 01.02.2021 № 167-п призначило фактичну перевірку, зокрема, магазину-кафе «Берізка» за адресою: смт Згурівка, вул. Шевченка, 52 з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання норм законодавства щодо виробництва, обліку та обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.
Перевірка проводилася посадовими особами Головного управління ДПС у Київській області відповідно до направлень на перевірку від 10.02.2021 № 465/10-36-09-00 та № 766/10-36-09-00.
В акті від 16.02.2021 № 133/10-86-09-00-10/2989919203 зафіксовано, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відмовилася від підпису у направленнях на перевірку без пояснення причин.
За результатами перевірки складено акт від 16.02.2021 № 1820/10-36-09-00-10/ НОМЕР_1 (номер бланку 0000005), в якому встановлено факт реалізації пляшки коньяку Грузинський (бренді) Gudauri об`ємом 0,25 л міцність 40% об., виробництва ТОВ «ЛГЗ ПРАЙМ» 17.12.2019, яка маркована маркою акцизного податку попереднього зразка серії АВ 20 АААЄ 042368 07/17 12,696 грн за ціною 70,00 грн без наявності діючої ліцензії на права роздрібної торгівлі алкогольними напоями, що є порушенням частини двадцятої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі – Закон № 481/95-ВР).
Також встановлено, що реалізована пляшка коньяку була позначена маркою акцизного податку з відхиленням нормативних вимог (на марці зазначено про горілчану продукцію, тоді як фактично реалізовано виноробну продукцію), що є порушенням статті 11 Закону № 481/95-ВР.
В акті від 16.02.2021 № 134/10-86-09-00-10/2989919203 зафіксовано, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 відмовилася від підписання акта перевірки, у зв`язку з чим акт направлено поштою, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.
На підставі висновків акта перевірки Головне управління ДПС у Київській області ухвалило податкові повідомлення-рішення від 16.03.2021:
- № 4277/0901, яким на підставі абзацу сьомого частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР застосовано штрафні санкції в розмірі 17000,00 грн;
- № 4278/0901, яким на підставі абзацу двадцятого частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР застосовано штрафні санкції в розмірі 17000,00 грн.
Не погодившись з такими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулася до суду з цим позовом.

V. Оцінка суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі - ПК України).
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За приписами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Підстави призначення, обставини та порядок проведення фактичних перевірок визначено положеннями статті 80 Податкового кодексу України.
За приписами пункту 80.1 статті 81 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
У матеріалах справи наявний наказ Головного управління ДПС у Київській області від 01.02.2021 № 167-п, у якому зазначено підставу проведення перевірки – з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, з посиланням при цьому на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, що є обставиною, яка, на думку суду, надавала право податковому органу проводити фактичну перевірку позивача.
За приписами пунктів 80.7, 80.9, 80.10 статті 80 ПК України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції. Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу. Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб. Продовження строку таких перевірок здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 5 діб (пункт 82.3 статті 82 цього Кодексу).
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
За правилами пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки (абзаци другий-третій пункту 81.1 цієї статті).
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки (абзац п`ятий пункту 81.1 цієї статті).
Відповідно до абзацу шостого пункту 81.1 статті 81 ПК України відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки (абзаци сьомий-восьмий пункту 81.1 цієї статті).
Зі змісту наведених правових норм слідує, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки: непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення) або ж оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено, що фактична перевірка позивача проведена на підставі наказу Головного управління ДПС у Київській області від 01.02.2021 № 167-п та направлень на проведення перевірки від направлень на перевірку від 10.02.2021 № 465/10-36-09-00 та № 766/10-36-09-00.
Також, згідно з актом про відмову від підпису направлень на перевірку від 16.02.2021 № 133/10-86-09-00-10/2989919203 після ознайомлення з направленнями на проведення фактичної перевірки позивач відмовилась підписати зазначені направлення та відмовилась отримувати копію наказу про проведення фактичної перевірки, а також згідно з актом від 16.02.2021 № 134/10-86-09-00-10/2989919203
Позивачка заперечує факт вчинення порушення та стверджує, що на момент проведення перевірки вже не здійснювала підприємницьку діяльність і не проводила роздрібну торгівлю алкогольними напоями. Також вона зазначає, що перевірка нібито була сфальсифікована, а викладені в акті перевірки обставини не відповідають дійсності.
Зокрема, позивачка вказує, що працівники контролюючого органу прибули до приміщення магазину, коли вона перебувала там лише у зв`язку із заміною вхідних дверей та зберіганням залишків товару після припинення діяльності. При цьому вона стверджує, що посадові особи контролюючого органу вимагали неправомірну вигоду та погрожували застосуванням штрафних санкцій.
Крім того, позивачка наполягає на тому, що фактична перевірка не проводилася належним чином, а акт перевірки, акти про відмову від підпису та інші документи були складені пізніше і містять недостовірні відомості. Також позивачка заперечує факт реалізації алкогольних напоїв без ліцензії та зазначає, що фотографії алкогольної продукції, долучені до матеріалів перевірки, не підтверджують здійснення нею відповідної діяльності саме у день перевірки, а фотографії були зроблені під час попередньої перевірки.
Суд відхиляє наведені доводи позивачки як необґрунтовані та такі, що не підтверджені належними і допустимими доказами.
Насамперед суд зазначає, що акт фактичної перевірки є належним доказом у розумінні процесуального закону та підлягає оцінці судом у сукупності з іншими матеріалами справи. Сам по собі факт незгоди позивачки із зафіксованими у ньому обставинами не свідчить про недопустимість або недостовірність такого доказу.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Водночас у справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності рішення покладається на відповідача.
У цій справі контролюючий орган на підтвердження правомірності спірних податкових повідомлень-рішень надав акт фактичної перевірки та додані до нього матеріали, зокрема фотофіксацію, на якій зафіксовано реєстраційні документи позивачки, що знаходилися безпосередньо у приміщенні магазину. Зазначені документи прямо свідчать про здійснення саме позивачкою підприємницької діяльності у відповідній торговельній точці та спростовують її твердження про повну відсутність зв`язку із діяльністю магазину.
Посилання позивачки на те, що вона формально припинила підприємницьку діяльність ще у 2020 році, саме по собі не спростовує встановлених під час перевірки обставин. Факт державної реєстрації припинення діяльності не виключає можливості фактичного здійснення господарської діяльності без належного оформлення та без отримання відповідних дозвільних документів. Навпаки, наявність у приміщенні магазину реєстраційних документів позивачки, а також встановлені під час перевірки факти реалізації алкогольних напоїв свідчать про продовження фактичного здійснення нею відповідної діяльності.
При цьому суд звертає увагу, що твердження позивачки про нібито фальсифікацію перевірки, вимагання неправомірної вигоди, погрози з боку посадових осіб контролюючого органу та інші аналогічні обставини не підтверджені жодним належним доказом.
Такі доводи фактично ґрунтуються виключно на власних поясненнях позивачки та мають характер припущень.
Суд враховує, що законодавство прямо передбачало право платника податків здійснювати фото-, відеофіксацію та звукозапис під час проведення перевірки.
Так, підпунктом 17.1.17 пункту 17.1 статті 17 ПК України платникам податків надано право відкрито застосовувати технічні засоби фото- і відеофіксації та накопичувати відповідну мультимедійну інформацію під час проведення перевірок. 
Отже, у разі якщо позивачка дійсно вважала дії посадових осіб контролюючого органу протиправними, вона не була позбавлена можливості зафіксувати перебіг перевірки за допомогою власних технічних засобів та надати відповідні матеріали суду. Однак жодних відеозаписів, аудіозаписів, фотоматеріалів чи інших об`єктивних доказів на підтвердження своїх тверджень позивачка не надала.
Більше того, отримавши акт перевірки, позивачка мала право подати до контролюючого органу заперечення та додати до них відповідні докази і пояснення, які в силу пункту 86.7 статті 86 ПК України є невід`ємною частиною матеріалів перевірки. 
Так, зазначеною нормою визначено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).
Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
Втім матеріали справи не містять належних та переконливих доказів того, що позивачка після отримання акта перевірки, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, скористалася цим механізмом для документального підтвердження своїх тверджень.
За таких обставин суд доходить висновку, що наведені позивачкою доводи спрямовані фактично на заперечення зафіксованих контролюючим органом обставин без надання належної доказової бази на їх спростування, а тому не можуть бути покладені в основу висновку про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень.
Суд також враховує, що заявлені позивачкою свідки фактично мали б підтверджувати саме її версію подій щодо нібито неправомірної поведінки посадових осіб контролюючого органу, однак такі твердження не були підтверджені жодними об`єктивними доказами, зокрема відеозаписами, аудіозаписами, зверненнями до правоохоронних органів чи іншими належними доказами, які могли б свідчити про реальність описаних позивачкою обставин.
Суд звертає увагу на внутрішню суперечливість та непослідовність доводів позивачки щодо нібито вимагання у неї неправомірної вигоди, погроз, фальсифікації матеріалів перевірки та інших грубих порушень з боку посадових осіб контролюючого органу.
Описані позивачкою обставини, у разі їх достовірності, потенційно можуть свідчити про наявність ознак кримінальних правопорушень, зокрема пов`язаних із вимаганням неправомірної вигоди, перевищенням службових повноважень або службовим підробленням.
Водночас суд враховує, що у випадку реального вчинення таких дій особа зазвичай вживає заходів для захисту своїх прав, зокрема шляхом негайного виклику працівників поліції безпосередньо під час конфліктної ситуації, звернення із відповідною заявою до правоохоронних органів.
Проте матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивачка після подій, які вона описує як вимагання хабаря, погрози та фальсифікацію документів, зверталася до правоохоронних органів із відповідними заявами чи повідомленнями про злочин, ініціювала проведення перевірки таких обставин або хоча б повідомляла про них у спосіб, який є звичайним та очікуваним для особи, яка дійсно вважає себе потерпілою від подібних протиправних дій.
За таких умов суд критично оцінює наведені пояснення позивачки та вважає, що вони мають характер суб`єктивної версії подій, спрямованої на заперечення результатів проведеної перевірки, однак не підтверджені жодними об`єктивними та належними доказами.
За таких обставин, суд не вбачає в діях відповідача порушень вимог чинного законодавства щодо порядку призначення та проведення фактичної перевірки позивача.
Що стосується встановлених в акті перевірки порушень, суд зазначає таке.
Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону № 481/95-ВР алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.
Податковий орган, вказуючи на порушення позивачем вищенаведеної норми вважає, що алкогольні напої (коньяк грузинський (бренді) «GUDAURI», марковані марками акцизного податку з позначкою «АВ ЛГП», яка призначена для горілчаної продукції. Проте, як вважає відповідач, такий алкогольний напій повинен маркуватися марками акцизного податку, які призначені для виноробної продукції з позначкою «АВ ВП».
Відповідно до підпункту 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 ПК України марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.
Відповідно до підпункту 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 ПК України маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.
Стаття 226 ПК України регулює відносини, пов`язані з виготовленням, зберіганням, продажем марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів.
Згідно пунктом 226.1 статті 226 ПК України у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.
Пунктами 226.6-226.7 статті 226 ПК України визначено, що маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об`ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового від 1,2 до 8,5 відсотка об`ємних одиниць не здійснюється. Кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, місяць і рік випуску марки.
Згідно з пунктом 226.9 статті 226 ПК України вважаються такими, що немарковані:
алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку;
алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції;
алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари.
Нормами пункту 228.2 статті 228 ПК України встановлено, що контроль за наявністю марок акцизного податку на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання та продажу, а також у разі ввезення таких товарів на митну територію України здійснюють відповідні контролюючі органи.
Як вже було зазначено, алкогольні напої позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.
Таким порядком є Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251.
Відповідно пункту 20 Положення № 1251 маркування алкогольних напоїв вітчизняного виробництва і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції. Для алкогольних напоїв вітчизняного виробництва використовуються марки із зазначенням суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, з точністю до тисячного знака, яка відповідає сумі, визначеній з урахуванням діючих на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари. Для алкогольних напоїв імпортного виробництва використовуються марки із зазначенням суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, з точністю до тисячного знака, яка відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.
Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів, що виробник виготовляє міцний коньячний напій «Гадаурі» за технологію виробництва коньяків (бренді), а не як звичайний горілчаний виріб, який не відноситься до виноробної продукції.
Відповідач не спростував факт, що міцний коньячний напій «Гадаурі» не є брендом «коньяк» або «бренді» і заводом виробником маркується, як горілчані вироби, а не виноробна продукція.
З огляду на вищенаведене, висновки контролюючого органу про порушення статті Закону №481/95-ВР, пункту 226.9 статті 226 ПК України, пункту 5 Положення №1251, які стали підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, нормативно та документально не підтверджуються, а відтак податкове повідомлення-рішення № 4278/0901, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 17000,00 грн, є протиправним та підлягає скасуванню.
Як передбачено частиною двадцятою статті 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
З матеріалів справи слідує і не оспорюється сторонами, що ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними напоями на час проведення перевірки у позивача була відсутня.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону № 481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
Так, відповідно до абзацу сьомого частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.
З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що станом на момент проведення фактичної перевірки позивачка не мала чинної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.
Водночас під час проведення перевірки контролюючим органом було зафіксовано факт реалізації алкогольних напоїв у відповідній торговельній точці, що підтверджується актом перевірки та долученими до нього матеріалами фотофіксації.
За таких обставин суд доходить висновку, що контролюючим органом доведено наявність у діях позивачки складу правопорушення, передбаченого абзацом сьомим частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР, а саме здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії.
Отже, оскільки факт реалізації алкогольних напоїв без чинної ліцензії підтвердився під час судового розгляду, суд вважає спірне податкове повідомлення-рішення правомірним та таким, що прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом.
З огляду на зазначене, позовні вимоги слід задовольнити частково.

VI. Судові витрати.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1816,00 грн, заявивши при цьому одну вимогу немайнового характеру, у задоволенні якої судом відмовлено, а також вимоги майнового характеру на загальну суму 34000 грн.
Водночас судом задоволено позовні вимоги майнового характеру лише частково, а саме на суму 17000 грн, що становить 50 відсотків від загальної ціни позову у відповідній частині.
За таких обставин суд доходить висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків суми судового збору, сплаченого за подання позовних вимог майнового характеру, а саме 454,00 грн.
Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № 4278/0901 від 16.03.2021.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (вул. Святослава Хороброго, 5а, м. Київ, 03151, код ЄДРПОУ 44096797) судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Копію рішення надіслати учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.