Справа № 344/21290/25 
Провадження № 2/344/1991/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Пастернак І.А.
секретаря Устинської Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 36 450,02 грн., стягнення судових витрат 
В С Т А Н О В И В: 

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 36 450,02 грн., стягнення судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що 04.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», Код ЄДРПОУ 42753492 та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , Паспорт: НОМЕР_2 виданий Івано-Франківським МВ УМВС, 22.12.2011 року укладено Договір №1423480 про надання коштів на умовах фінансового кредиту.
Відповідач здійснив всі необхідні дії, спрямовані на укладання Кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки (поточний/картковий рахунок НОМЕР_3 , вказаний Відповідачем), на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 10000,00 (десять тисяч гривень 00 копійок) грн. 
На умовах Кредитного договору (розділу 1) Кредитодавець надав Відповідачу грошові кошти в розмірі 10000,00 (десять тисяч гривень 00 копійок) грн. (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Відповідач зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Кредит видавався строком на 29 днів, шляхом перерахування (через послуги переказу) Кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний Відповідачем, що підтверджується документом Вих. №2643_241009093202 від 09-10-2024 отриманим від ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», сервіс онлайн платежів «IPAY.UA» (докази додаються). Кредитодавець свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Кредитного договору.
В порушення вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач не виконав свої зобов`язання, що передбачені умовами Кредитного договору, як своєчасне повернення отриманих коштів та сплату процентів за користування кредитом (Графік платежів за кредитним договором додається). У зв`язку із припиненням здійснення платежів на виконання Кредитного договору у Відповідача утворилася заборгованість за Кредитним договором.
22 лютого 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», код ЄДРПОУ 42753492 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», код ЄДРПОУ 42827134 уклали Договір факторингу №015-220221, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс`набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за Договором №1423480 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 04.01.2021 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 5078.
21 серпня 2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», код ЄДРПОУ 42827134, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» Код ЄДРПОУ 42655697 уклали Договір факторингу №20240821/1, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», включно і до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за Договором №1423480 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 04.01.2021 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 9.
Станом на 06 листопада 2025 р. заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 36 450,02 (тридцять шість тисяч чотириста п`ятдесят гривень 02 копійки) грн., а саме: заборгованість по тілу кредиту – 10 000,00 грн., заборгованість по відсотках (та прострочені відсотки) – 22 610,00 грн., заборгованість за пенею – 0,00 грн., інфляційне збільшення – 3 840,02 грн. (а.с.1-10).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01.12.2025 року відкрито провадження у справі (а.с.52).
06.01.2026 року представником ОСОБА_1 – адвокатом Косар Мирославою Євстахіївною подано відзив на позов, просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, та у задоволенні позову відмовити.
Відзив мотивує тим, що з дати укладення договору 04.01.2021 року пройшло вже більше п`яти років, у неї немає жодних даних про укладення такого договору, та про наявність такого карткового рахунку НОМЕР_3 , як і перерахування на такий рахунок грошових коштів у сумі 10 000 грн.
Ні в договорі, ні в додатку чи в паспорті споживчого кредиту не вказано повні дані платіжної картки. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували отримання коштів споживчого кредиту відповідачем.
Окрім цього позивачем не наведено розрахунку заборгованості по процентах у розмірі 22610 грн., а відтак не вбачається за який період часу, на якій підставі та в якому розмірі нараховані відсотки. Тоді як право кредитодавця нараховувати проценти за користування кредитом припиняється після спливу строку кредитування.
Крім того, вважає неправомірною вимогу позивача в частині стягнення інфляційних втрат за період часу з 03.02.2021 по 23.02.2022 в розмірі 3840,02 грн.
Щодо строку позовної давності вказує, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки.
Таким чином, кредитодавець встановив строк погашення суми кредиту з нарахованими процентами 02.02.2021 року, відтак за правилами обчислення перебігу строків, відлік строку позовної давності розпочався з 03.02.2021 року та закінчився 03.02.2024 року тоді як позов пред`явлений 14.11.2025 року, тому позивач пропустив 3-х річний строк позовної давності звернення до суду (а.с.59-66).
09.01.2026 року представником позивача подано додаткові пояснення у справі, просить не приймати до розгляду та повернути відповідачу відзив на позовну заяву від 06.01.2026 року, оскільки такий не було направлено позивачу (а.с.69-70).
19.01.2026 року представником позивача подано відповідь на відзив, вважає доводи відповідача ОСОБА_1 про відсутність даних про укладення договору не підтвердженими належними і допустимими доказами.
Відповідачем правильності наданого банком розрахунку не спростовано, не надано іншого розрахунку та квитанцій про погашення кредиту, які б відрізнялися від наданого банком розрахунку та підтверджували відсутність заборгованості останньої перед банком.
Відповідач особисто при укладенні договору зазначила усі свої реквізити, в тому числі номер картки № НОМЕР_3 , що обслуговується у АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Разом із тим, Відповідач взагалі не надала жодного доказу, що картка № НОМЕР_3 не належить їй. 
Однак, Відповідачем без жодного доказу, щодо неналежності картки Відповідачу безпідставно та не аргументовано поставлено під сумнів приналежність їй банківської картки.
Так, свобода договору, та специфіка договору, що укладається у електронній формі, полягає у тому, що ОСОБА_1 самостійно зазначила картку № НОМЕР_3 , що обслуговується у АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Більше того, кредитор не має доступу до рахунків/карток що зазначає Позичальник при укладенні договору, і можливості перевірити такі: П.2.1. Договору – Кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку Клієнта, зазначену Клієнтом в Особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_4 .
Однак, для спростування доводів Відповідача, вважає за необхідне, витребувати у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і у Відповідача виписку по картці НОМЕР_3 , про зарахування/надходження коштів із дня договору і протягом 3-ох банківських днів.
Щодо позовної давності представник позивача зазначає, що з 24.02.2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.
Як вбачається із Позовної заяви, кінцевим терміном погашення по договору є не пізніше 02.02.2021 р. Відповідно строк позовної давності почав перебігати із 03.02.2021 року. Оскільки 24.02.2022 року в Україні введено режим воєнного стану, відповідно з 24.02.2022 року і до закінчення воєнного стану даний строк не зараховується при обчисленні позовної давності. Позовна заява ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання позики, подана в суд через систему Електронний суд 14.11.2025 року. Таким чином, заява Відповідача про застосування строку позовної давності, не відповідає закону, і відповідно не підлягає до задоволення (а.с.76-85).
19.02.2026 року представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Косар М.Є. подано заперечення на відповідь на відзив, які підтверджують позицію сторони позивача викладену у відзиві на позов (а.с.123-129).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.02.2026 року за клопотанням представника позивача витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» виписки про рух коштів (а.с.196).
19.03.2026 року на ухвалу суду від 26.02.2026 року АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку по рахунку (а.с.198).
30.03.2026 року представником позивача подано додаткові пояснення у справі у яких підтверджено позицію викладено у позові та відповіді на відзив (а.с.202-217).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без його участі.
Представник відповідача подала заяву про продовження розгляду справи без її участі, пояснення надані в попередніх судових засіданнях підтримує повністю, заперечує проти позову, просить відмовити в його задоволенні.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 04.01.2021 року ОСОБА_1 уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» договір №1423480 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом підписання електронним підписом 04.01.2021.
Відповідно до якого на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Тип кредиту – кредит. Сума кредиту складає: 10 000,00 гривень
Строк кредиту 29 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору.
Тип процентної ставки – фіксована. Процентна ставка за користування кредитом залежить від фактичного виконання Клієнтом умов Договору та становить: 
1.4.1. Знижена процентна ставка становить 1,14% процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом (416,10 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, якщо в цей строк Клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана в Графіку платежів. 
1.4.2. Стандартна процента ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, якщо Клієнт не виконав умови зазначені в пп.1.4.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки.
Кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку Клієнта, зазначену Клієнтом в Особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_4 .
9.11. Сторони погодили, що проценти, нараховані згідно з цим Договором після закінчення строку користування кредитом, визначеного п.1.3 Договору, чи подовженого відповідно до Розділу 4 цього Договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Нарахування процентів за понадстрокове користування грошовими коштами здійснюється в момент сплати (а.с.13-16).
Додатком №1 до договору визначено графік платежів (а.с.17).
У паспорті споживчого кредиту визначено інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти (а.с.18-19).
Довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» підтверджено зарахування на платіжну картку клієнта 04-01-2021 18:22:11 коштів у сумі 10000,00 грн, маска картки НОМЕР_3 , номер транзакції в системі iPay.ua – НОМЕР_5 , призначення платежу: Зачисление 10000 грн на карту НОМЕР_3 (а.с.39).
Згідно розрахунку заборгованості за договором №1423480 станом на 06.11.2025 року заборгованість ОСОБА_1 становить 32 610 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту – 10 000 грн., заборгованість за процентами – 22610 грн. (а.с.40).
ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» скеровувались ОСОБА_1 досудові вимоги (а.с.12,41).
22.02.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №015-220221, у відповідності до умов цього Договору Клієнт відступає Факторові Права грошових вимог до Боржників, які виникли у Клієнта на підставі кредитних договорів з Боржниками, в розмірі дійсної заборгованості. Права грошових вимог, що відступаються Клієнтом Факторові, їх кількість, сума та деталізація, визначаються відповідним Реєстром (а.с.20-25).
Додатковою Угодою №02 до договору факторингу №015-220221 від 22.02.2021 року погоджено суму фінансування, оплати та відступлення прав грошових вимог до договору факторингу (а.с.26).
Платіжною інструкцією №41 від 25.05.2021 підтверджено оплату ТОВ «Сіроко Фінанс» ТОВ «Лінеура Україна» 1 760 928,99 грн. фінансування за відступлення прав грошових вимог згідно додаткової угоди №02 до договору факторингу №015-220221 від 22.02.2021 року (а.с.26 зворот).
Витягом з акту прийому-прийняття реєстру прав вимог №015-220221/02 від 19.05.2021 року підтверджено перехід до ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги до ОСОБА_1 (а.с.36-37).
21.08.2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда -Ф» укладено договір факторингу №20240821/1, за цим договором Фактор передає грошові кошти (Розмір фінансування) в розпорядження Клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а Клієнт відступає Фактору належні йому Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. (а.с.27-33).
Платіжною інструкцією №706 від 29.08.2024 підтверджено оплату ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» ТОВ «Сіроко Фінанс» 15 175,20 грн. ціни придбання згідно договору факторингу №20240821/1 від 21.08.2024 року (а.с.35).
Витягом з реєстру прав вимог №20240821/1 від 06.11.2025 року підтверджено перехід до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» права вимоги до ОСОБА_1 (а.с.38).
У відповідь на ухвалу суду про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» повідомив що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_6 . З виписки по картці вбачається що 04.01.2021 року на картку було зараховано кошти у сумі 10 000 грн.(а.с.198-199).
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.
В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.
Судом встановлено, що 04.01.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1423480 в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» на суму кредиту 10 000 грн., шляхом переказу їй на банківську картку та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,14% знижена процентна ставка, 1,90% стандартна процентна ставка.
Відповідач отримала кредит, в подальшому розпорядилася даними коштами на власний розсуд, свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, кредитні кошти не повернула. Отже, на думку суду, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача тіла кредиту в сумі 10 000 грн. підлягають до задоволення.
Твердження сторони відповідача, що вона не пригадує факту укладення договору та наявності у неї картки, на яку було здійснено зарахування коштів не заслуговують на увагу, оскільки факт укладення договору та зарахування коштів на картку, яка емітована на відповідача підтверджуються матеріалами справи.
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками (та прострочені відсотки) за користування кредитом в сумі 22 610 грн., то такі на думку суду є частково обґрунтованими.
Згідно п. 1.3. Договору Строк кредиту 29 днів.
Відповідно до п.4.1 Договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору.
Однак, матеріали справи не містять додаткової угоди, таким чином суд вважає, що строк кредиту 29 днів.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Отже, виходячи з того, що строк кредитування за Договором про надання кошів на умовах споживчого кредиту становить 29 днів, надалі кредитор не має підстав здійснювати нарахування відсотків, передбачених умовами договору.
Відтак, розмір нарахованих позивачем процентів в межах строку кредиту мав би становити 5 510 грн. (29 днів х 10 000 грн. х 1,90%).
Щодо стягнення прострочених відсотків, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Сторони погодили, що проценти, нараховані згідно з цим Договором після закінчення строку користування кредитом, визначеного п.1.3 Договору, чи подовженого відповідно до Розділу 4 цього Договору, є процентами що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Нарахування процентів за понадстрокове користування грошовими коштами здійснюється в момент сплати.
Після 29 днів строку кредиту первісним кредитором протягом 89 нараховувались відсотки за понадстрокове користування коштами у розумінні ч.2 ст.625 ЦПК України.
Таким чином сума відсотків нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦПК України становить 16 910 грн. (89 днів х 10 000 х1,90%).
Однак, як вбачається із витягу з акту прийому-прийняття реєстру прав вимог №015-220221/02 від 19.05.2021 року та витягу з реєстру прав вимог №20240821/1 від 06.11.2025 року від первісного кредитора ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Сіроко Фінанс» та надалі від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перейшло право вимоги за тілом кредиту у сумі 10 000 грн., та залишком заборгованості по процентам за користування у сумі 22 610 грн., при цьому право вимоги на залишок заборгованості по простроченим процентам за користування від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Сіроко Фінанс», та надалі до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» не перейшло. 
Таким чином, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» не має права вимоги на залишок заборгованості по простроченим процентам до ОСОБА_1 .
А тому, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення прострочених відсотків слід відмовити.
Відповідно до частини 2 статі 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Як вбачається із матеріалів справи, індекс інфляції від простроченої суми нараховувався позивачем після закінчення строку кредитування, а саме з 03.02.2021 по 23.02.2022, що відповідає положенням статті 625 ЦК України та п.18 прикінцевих та перехідних положень ЦК України з урахуванням обмежень, встановлених у зв`язку із введенням в країні воєнного стану, а відтак розмір інфляційного збільшення у сумі 3840,02 грн. підлягає стягненню з відповідача.
Відтак позов слід задоволити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 19350,02 грн., з яких 10 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 5510 грн. – заборгованість за відсотками, 3 840,02 грн. – інфляційне збільшення.
Що стосується заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити.
Виходячи з вимог статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями статті 257 Цивільного кодексу України.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами частини першої статті 261 Цивільного кодексу України.
У статті 264 Цивільного кодексу України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, згідно із цією статтею перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Згідно з частинами четвертою-п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (пункти 6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, прийнятій по справі №911/3681/17).
Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20 вересня 2011 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
З 24 лютого 2022 року, у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупиняється на строк дії такого стану (пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України).
До суду представник позивача звернувся 14.11.2025 року.
Тому суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності щодо звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому з відповідача слід стягнути 1 285,97 грн. судового збору на користь позивача (19350,02 х 2422,40 / 36450,02).
Також позивач просить стягнути з відповідача документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн., надану за відповідним договором про надання правової допомоги №20251104-15Ш (а.с.44-45), свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.47), ордером серії ВС №1269270 (а.с.11), розрахунком суми судових витрат (а.с.46).
Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11 грудня 2018 року у справі № 910/2170/18, від 10 жовтня 2019 у справі № 909/116/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Враховуючи категорію справи, а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості, заперечення сторони відповідача, вважаю необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову в розмірі 1 285,97 грн. а також, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
На підставі наведеного, ст.ст. 526, 610, 611, 1048, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76, 81, 82, 89, 141, 247, 258, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,- 
У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 36 450,02 грн., стягнення судових витрат – задоволити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», ЄДРПОУ: 42655697, адреса: вул. С.Бандери, буд. 87, офіс 54, м. Львів, рахунок НОМЕР_7 в АТ «ОТП Банк», МФО банку 300528 заборгованість за Договором №1423480 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 04.01.2021 року у розмірі 19 350 (дев`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят) грн. 02 коп., з яких 10 000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 5510 грн. – заборгованість за відсотками, 3840,02 грн. – інфляційне збільшення.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», ЄДРПОУ: 42655697, адреса: вул. С.Бандери, буд. 87, офіс 54, м. Львів, рахунок НОМЕР_7 в АТ «ОТП Банк», МФО банку 300528 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 285,97 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Довідка: повний текст рішення виготовлено 25.06.2026 року.

Суддя Пастернак І.А.