Справа № 308/1650/26

Р І Ш Е Н Н Я 
 І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: 
головуючого судді – Шумило Н.Б. 
за участю секретаря - Дуб В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - Ужгородська районна державна нотаріальна контора, про скасування арешту майна, -
ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Скрипченко Д.В., звернулася до суду із позовом до ГУНП в Закарпатській області, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Ужгородська районна державна нотаріальна контора, у якому просить скасувати (зняти) арешт майна накладений на квартиру АДРЕСА_1 , згідно з постановою про накладення арешту на майно від 16.01.2007 року по матеріалах кримінальної справи №1140705 яке розслідувалось слідчою частиною відділу «О3» СУ УМВС України в Закарпатській області, номер обтяження 4370011, власником якої є ОСОБА_2 ; виключити (зняти) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про арешт квартири АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , накладений згідно з Постановою про накладення арешту на майно від 16.01.2007 року по матеріалах кримінальної справи № 1140705 яке розслідувалось слідчим частини відділу «ОЗ» СУ УМВС України в Закарпатській області, номер обтяження 4370011. Судові витрати та витрати на правову допомогу покласти на ГУНП в Закарпатській області.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.11.2000 року згідно договору міни квартир ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , отримали у власність квартиру АДРЕСА_1 .
23.11.2000 в Ужгородському районному державному підприємстві технічної інвентаризації за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 - номер запису 293.
12.05.2006 року договором про визначення часток у праві власності визначено частки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , визначені як рівні та становлять по 1/4 (одній четвертій) частці у кожного цілої квартири АДРЕСА_1 .
14.06.2006 року вказані зміни у праві спільної сумісної власності зареєстровані в Ужгородському районному державному підприємстві технічної інвентаризації та в Державному реєстрі правочинів.
15.06.2006року, громадяни: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , передали у власність безоплатно ОСОБА_8 , а вона прийняла у власність 3/4 квартири АДРЕСА_1 , шляхом укладення договору дарування засвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Асаулюком А.В., зареєстрованого в Реєстрі за № 2073.
19.07.2006 року право власності ОСОБА_8 на нерухоме майно: 3/4 квартири АДРЕСА_1 , було зареєстровано в Ужгородському районному державному підприємстві технічної інвентаризації за реєстраційним номером 14127047, номер запису 293 в книзі 1.
На підставі вищезазначених правочинів, ОСОБА_8 , є власником квартири АДРЕСА_1 із часткою власності 1/1.
При цьому, з інформації з Державного реєстру стало відомо, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено обтяження у вигляді арешту майна.
При подальшому з`ясуванні було встановлено, що згідно з Постановою про накладення арешту на майно від 16.01.2007 року по матеріалах кримінальної справи № 1140705 яка розслідувалась слідчою частиною відділу «03» СУ УМВС України в Закарпатській області накладено арешт на вищезазначену квартира.
В подальшому, в тому числі, по матеріалах кримінальної справи № 1140705 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013070010000052 від 30.01.2013 року.
06.04.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі № 308/10093/19 громадянина ОСОБА_6 було звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 355, ч. З ст. 185, ч. 4 ст. 184 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження кримінальне провадження № 12013070010000052 від 30.01.2013 року закрито на підставі ч. 2 п. 1 ст. 284 КПК України. Однак судом не було вирішено питання про скасування арешту майна, накладеного згідно з Постановою про накладення арешту на майно від 16.01.2007 року по матеріалах кримінальної справи № 1140705 яке розслідувалось слідчою частиною відділу «03» СУ УМВС України в Закарпатській області.
На теперішній час в наслідок арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Процесуальні дії по справі, заяви сторін
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.02.2026 вказану позовну заяву залишено без руху. При цьому, 12.02.2026 та 16.02.2026 представником позивача адвокатом Скрипченко Д.В. усунуто вказані в ухвалі недоліки.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.02.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. 
Роз`яснено сторонам, що відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч. 7 ст. 279 ЦПК України).
02.03.2026 до суду від представника відповідача ГУНП в Закарпатській області Олашин О.М., яка діє на підставі довіреності в порядку передоручення від 05.10.2022р., через систему «Електронний суд» поступив відзив на позовну заяву, з доказами його направлення іншим учасникам справи. У відзиві серед іншого зазначено, що вважають позовні вимоги до до ГУНП в Закарпатській області необгрунтованими, оскільки між позивачем та відповідачем немає цивільного спору.
На запит відділу правового забезпечення ГУНП в Закарпатській області від18.02.2026 №32775 управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Закарпатській області повідомило, що 30.10.2006 року працівниками слідства Ужгородського МВ УМВС в Закарпатській області оголошено підозру ОСОБА_6 у кримінальних справах №№ 1140705, 12019303, 11063805, 11002006. 
В подальшому всі ці кримінальні справи протягом 2012-2013 років були перенесені до ЄРДР та об`єднані у кримінальне провадження №12012070010000062. 30.01.2013 р. прокуратурою Закарпатської області із зазначеного кримінального провадження ОСОБА_6 виділено в окреме провадження №12013070010000052. 
28 серпня 2019 року слідчим Ужгородського МВ УМВС Дьордяй М.Ю. кримінальні правопорушення з підозрою ОСОБА_6 № НОМЕР_1 за ст.355 ч.2 ККУ, 12013070010000053 за ст.185 ч.3 ККУ, 12013070010000054 ст.1485 ч.4 КК, №12013070010000055 ст.185 ч.3 КК направлено з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності до Ужгородського міськрайонного суду на підставі ст.49 ККУ. 
На запит відділу правового забезпечення ГУНП в Закарпатській області від 18.02.2026 №32775 щодо надання наявної інформації про рух матеріалів кримінальної справи № 1140705 в частині, що стосується накладення арешту на кв. АДРЕСА_1 слідчим управлінням ГУНП в Закарпатській області листом №38848-2026 від 25.02.2026 надано наступну інформацію (лист СУ ГУНП в Закарпатській області додається). 
Згідно з даними Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.11.2012 відомості про кримінальну справу № 1140705 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12012070010000062 за фактами вчинення злочинів, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 355 КК України.
У подальшому, 30.01.2013 прокуратурою Закарпатської області із зазначеного кримінального провадження виділено в окреме провадження за № 12013070010000052 матеріали за підозрою у вчиненні вказаних злочинів ОСОБА_6 , на майно якого (в тому числі кв. АДРЕСА_1 ) накладався арешт відповідно до постанови від 16.01.2007. 
28.08.2019 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013070010000052 закінчено, до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області направлено клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Разом з тим, згідно із ч. 4 ст. 174 КПК України питання про скасування арешту майна вирішує суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд Враховуючи наведене, вважаємо позовні вимоги до ГУНП в Закарпатській області як до відповідача необґрунтованими, оскільки між позивачем та відповідачем в особі ГУНП в Закарпатській області немає цивільного спору.
Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України» наказу Національної поліції №23 від 06.11.2015 року про затвердження Положення про Головне управління Національної поліції в Закарпатській області (далі Положення) створений територіальні органи Національної поліції на території Закарпатської області (07.11.2015 року дата внесення запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи). 
Оскільки постанова від 16.01.2007року про накладення арешту на майно винесена начальником слідчої частини відділу по розслідуванню особливо важливих справ та злочинів вчинених організованими групами СУ УМВС України в Закарпатській області в межах кримінальної справи №1140705, тобто обставини справи відбулись до створення ГУНП в Закарпатській області, а отже дії поліцейськими ГУНП в Закарпатській області не оскаржуються. 
Кримінальна справа №1140705 вже передана до архіву Ужгородського міськрайонного суду, а всі дані, які містяться в інформаційних системах ГУНП в Закарпатській області є лише загальні, а саме: інформація про реєстрацію кримінальної справи, ідентифікаційні дані особи, що вчинила кримінальне правопорушення, зазначення статей КК України та інформація про передачу кримінальної справи до Ужгородського міськрайонного суду. Тобто, спростувати або підтвердити обставини, що стверджує позивачка в своїй позовній заяві документально або через інформаційні системи ГУНП в Закарпатській області щодо накладення арешту на майно від 16.01.2007 році по матеріалах кримінальної справи №1140705, яке розслідувалось слідчим частиною відділу «О3» СУ УМВС України в Закарпатській області не має можливості. Враховуючи наведене, в задоволенні позовної заяви просять відмовити.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ніхто не подавав, відповідач Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, та третя особа також не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов, та відповідно пояснень на позону заяву, тому у відповідності до положень ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Крім того, за наведенеого, враховуючи наведені у відзиві відповідача ГУНП в Закарпатській області обставини, відсутність будь-яких заперечень іншого відповідача та третьої особи, суд вважає за моживе залишити клопотання позивача про витребування доказів без задоволення, оскільки ухвала по справі №308/10093/19 наявна в системі документообігу суду, а її копія додана до позову. 
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом
Судом встановлено що згідно нотаріально посвідченого договору міни квартир від 09.11.2000 року, який зареєстровано в реєстрі за №4804 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , неповнолітні ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 в особі свого представника, обміняли належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на належну ОСОБА_3 , ОСОБА_13 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 .
Згідно копії реєстраійного посвідчення від 23.11.2000 Ужгородське районнн державне підприємство технічної інвентаризації посвідчує що в цілому на праві спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , на праві особистої власності на підставі договору міни квартир посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Асаулюк А.В. за № 4804 від 9 листопада 2000, та записано в реєстрову книгу за № 293.
12.05.2006 нотаріально посвідченим договором про визначення часток у праві власності на квартиру визначено частки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_14 , у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , визначаються рівними і становлять по (одній четвертій) частці цілої квартири у кожного. Вказане підтверджується і Витягом з Державного реєстру правочинів №2376595 від 12.05.2006.
15.06.2006 між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (Дарувальники) та ОСОБА_14 (Обдаровувана) було укладено договір дарування часток у праві власності на квартиру, за яким Дарувальники передають у власність безоплатно ОСОБА_14 , а вона приймає у власність належне ОСОБА_15 на праві власності майно (дарунок): 3/4 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Асаулюком А.В., зареєстровано в реєстрі за № 2073.
Право власності ОСОБА_14 на 3/4 квартири АДРЕСА_1 було зареєстровано в Ужгородському районному державному підприємстві технічної інвентаризації за реєстраційним номером 14127047, номер запису 293 в книзі 1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11279571 від 19.07.2006 року.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №449057705 від 23.10.2025 року, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_14 , частка власності 1/1, на підставі договору дарування 15.06.2006.
Також згідно вказаної Інформації з Державного реєстру вбачається, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено обтяження - арешт нерухомого майна, яке зареєстровано 18.01.2007 на підставі постанови про накладення арешту на майно, б/н, 16.01.2007, «ОЗ» СУ УМВС, об`єкт обтяження – квартира за адресою: АДРЕСА_1 , власник – ОСОБА_6 .
З постанови про накладення арешту на майно від 16.01.2007 р. слідує, що начальник слідчої частини відділу «ОЗ» СУ УМВС України в Закарпатській області Россоха С.В. розглянувши матеріали у кримінальної справи № 1140705, постановив накласти арешт на наступні матеріальні цінності: а)автомобіль «Дейво-Нексія», 2006 року випуску, д/н НОМЕР_2 ; б) квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.04.2020 по справі №308/10093/10 розглянуто клопотання прокурора Трофіменков Олександра Вікторовича про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 355, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 12013070010000052 від 30.01.2013 року, та судом постановлено звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 355, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 12013070010000052 від 30.01.2013 року - закрити на підставі ч. 2 п. 1 ст. 284 КПК України. 
Крім цього, позивачем додано копію свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 , яким підтверджується, що ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрували шлюб 25.11.1995, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №38. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка – ОСОБА_17 , дружини – ОСОБА_17 . Копію рішення суду від 14.05.2003 у справі №2-200/03, яким вирішено шлюб укладений 25.11.1995 року у Холмківській сільській раді Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом №38 між ОСОБА_14 та ОСОБА_16 – розірвано. Копію свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 від 05.03.2014, з якого вбачається, що ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрували шлюб 05.03.2014 року, про що складено відповідний актовий запис №09. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка – ОСОБА_19 , дружини – ОСОБА_19 .
Відповідачем до відзиву додано відповідь ГУ НП в Закарпатській області від 25.02.2026 №38848-2026, в якій серед іншого повідомлено, що згідно з даними Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.11.2012 відомості про кримінальну справу № 1140705 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12012070010000062 за фактами вчинення злочинів, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 355 КК України. У подальшому, 30.01.2013 прокуратурою Закарпатської області із зазначеного кримінального провадження виділено в окреме провадження за № 12013070010000052 матеріали за підозрою у вчиненні вказаних злочинів ОСОБА_6 , на майно якого (в тому числі кв. АДРЕСА_1 ) накладався арешт відповідно до постанови від 16.01.2007. 28.08.2019 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013070010000052 закінчено, до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області направлено клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Також відповідь управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Закарпатській області від 27.02.2026 на запит №32775, в якій повідомили, що 30.10.2006 року працівниками слідства Ужгородського МВ УМВС в Закарпатській області оголошено підозру ОСОБА_6 у кримінальних справах №№ 1140705, 12019303, 11063805, 11002006. В подальшому всі ці кримінальні справи протягом 2012-2013 років були перенесені до ЄРДР та об`єднані у кримінальне провадження №12012070010000062. 30.01.2013 р. прокуратурою Закарпатської області із зазначеного кримінального провадження ОСОБА_6 виділено в окреме провадження №12013070010000052. 28 серпня 2019 року слідчим Ужгородського МВ УМВС Дьордяй М.Ю. кримінальні правопорушення з підозрою ОСОБА_6 № НОМЕР_1 за ст.355 ч.2 ККУ, 12013070010000053 за ст.185 ч.3 ККУ, 12013070010000054 ст.1485 ч.4 КК, №12013070010000055 ст.185 ч.3 КК направлено з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності до Ужгородського міськрайонного суду на підставі ст.49 ККУ. 
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Застосоване законодавство, позиція суду та оцінка доводів
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).
Відповідно до частин першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В частині другій вказаної статті перелічено способи захисту цивільних прав та інтересів.
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч.1 ст.321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована ст.391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.
Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено ст.174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.
Як слідує з матеріалів справи арешт на квартиру АДРЕСА_1 було накладено постановою начальника слідчої частини відділу «ОЗ» СУ УМВС України в Закарпатській області Россоха С.В. від 16.01.2007 року в кримінальній справі № 1140705, за обвинуваченням, в тому числі ОСОБА_6 , на підставі положень КПК України 1960 року.
Так, постановою начальника слідчої частини відділу «ОЗ» СУ УМВС України в Закарпатській області від 16.01.2007 року про накладення арешту у кримінальній справі № № 1140705 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Власник вказано – ОСОБА_6 , Обтяжувач - «ОЗ» СУ УМВС.
Копією ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.04.2020 по справі № 308/10093/19 громадянина ОСОБА_6 було звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 355, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 184 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження кримінальне провадження № 12013070010000052 від 30.01.2013 року закрито на підставі ч. 2 п. 1 ст. 284 КПК України. З вказаної постанови вбачається, що судом при закритті кримінального провадження не вирішувалось питання про скасування арешту майна.
З даних автоматизованої системи документообігу суду слідує, що вказана ухвала набрала законної сили 14.04.2020 . 
Судом, з матеріалів справи встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , не є стороною кримінального провадження, тому звернулася до суду з даним позовом про скасування арешту з належного їй майна, оскільки накладеним арештом, порушується її право власності, вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України . власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Арешт нерухомого майна є перешкодою у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.
Під час вирішення даної справи суд керується тим, що арешт на спірну квартиру було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.
Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту спірного майна, поширюються норми КПК України 1960 року.
Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі.
Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям обов`язкового рішення про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи КПК України 1960 року не встановлював. 
Велика Палата Верховного Суду вважає, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства (постанова від 30 червня 2020 року № 727/2878/19).
Суд зауважує, що нормативна неврегульованість порядку захисту права особи, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, яка зазнає негативних наслідків від перешкод в отриманні реальної можливості виправити помилку, та перебуває у стані невизначеності тривалий час.
Після припинення кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. При цьому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.
Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, яку припинено, не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.
За таких обставин вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції та не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №766/21865/17 від 12.06.2019 року.
Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Крім того, факт відсутності належного нормативного регулювання щодо спірних правовідносин та наявності спору між державними установами про належність відповідачів у справі не повинен призводити до порушення прав власника.
Арешт майна у даному випадку із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном (строком понад 19 років).
Ураховуючи викладене, а також те, що арешт на квартиру АДРЕСА_1 , було накладено у межах кримінальної справи № 1140705, у якій досудове розслідування проводилось відносно ОСОБА_6 , і кримінальне провадження відносно останнього закрито ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.04.2020, позивач не була учасником кримінального провадження, минув тривалий час після розгляду справи, тому існуючий на даний час арешт на вказану квартиру, яка на праві власності з 15.06.2006 року належить позивачу ОСОБА_20 , порушує право позивача на мирне володіння своїм майном, та повністю унеможливлює реалізацію правомочностей права власності, а тому підлягає судовому захисту шляхом скасування відповідного обтяження.
За наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту з квартиру АДРЕСА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про арешт квартири суд зазначає наступне.
Відповідно до частини третьої ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
Суд зазначає, що рішення про зняття арешту є самостійною та достатньою підставою для внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно відомостей про припинення відповідних обтяжень.
Таким чином вимоги щодо виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про арешт нерухомого майна задоволенню не підлягають.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази в своїй сукупності є достатніми та дають змогу суду дійти до висновку про часткове задоволення позову.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне, з огляду на те, що позов задоволено частково, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених вимог, в розмірі 1331,20 грн..
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - Ужгородська районна державна нотаріальна контора, про скасування арешту майна, - задовольнити частково.
Скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно, б/н, 16.01.2007, «О3» СУ УМВС, тип обтяження арешт нерухомого майна, зареєстровано 18.01.2007 13:53:53 за № 4370011 реєстратором: Ужгородська районна державна нотаріальна контора. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовими.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , яка зареєстрованиаза адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, місцезнаходження: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, код ЄДРПОУ 40108913.

Відповідач: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, місцезнаходження: м. Ужгород, пл. Шандора Петефі, 24-б, каб. 28-29.

Третя особа: Ужгородська районна державна нотаріальна контора, місцезнаходження: м. Ужгород, вул. Собранецька, 47, код ЄДРПОУ 02884032.

Повне рішення суду складено – 29 травня 2026 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного 
суду Закарпатської області Н.Б. Шумило