Придніпровський районний суд м.Черкаси    

Справа № 711/3276/26
Провадження № 2/711/2232/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2026 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого – судді Кондрацької Н.М.
при секретарі Мелещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и в:
Позивач ТОВ «ФК «Позика» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 20.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1318399. Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. Кредитодавець передає одноразовий ідентифікатор клієнту засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його Інформаційно-телекомунікаційній системі (вказаний в особистому кабінеті клієнта), в тому числі, але не виключно, шляхом направлення йому СМС-повідомлення за номером телефону, вказаним клієнтом під час заповнення заявки. У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Таким чином, відповідачем укладено кредитний договір № 1318399 від 20.02.2024 із ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок у сумі 8000 грн. 
Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого, керуючись нормами ст. ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 28.08.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Позика» укладений Договір факторингу № 28082025, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 1318399 від 20.02.2024. 
Відповідно до Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ФК «Позика») є обґрунтованою та документально підтвердженою, що становить 17999,89 грн., із яких: сума основного боргу за кредитом становить 7999,89 грн.; сума нарахованих процентів становить 6000,00 грн.; сума штрафних санкцій становить 4000 грн.,яку й просять стягнути з відповідача на користь позивача, а також сплачений судовий збір в розмірі 2662 грн. 40 коп., та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. 00 коп.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача, у судове засідання не з`явився, до початку надіслали заяву, у якій просили справу розглянути за відсутності представника позивача та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги визнала та повідомила, що пільг не має. Зазначила, що на момент коли вона брала кредит, її чоловік перебував на службі у лавах ЗСУ, про що надала відповідні документи, згідно яких 16.03.2022 чоловік прийнятий на службу та 25.03.2025 звільнений з військової служби. Просила врахувати указані обставини під час ухвалення рішення, а також зменшити судові витрати, які просить стягнути з неї позивач. 
Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Судом встановлено, що 20.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 1318399 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 1.1. Договору, на умовах, встановлених Договором, товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України – гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Відповідно до п. 1.2. Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 8000 грн. 00 коп. Тип кредиту – кредит.
Відповідно до п. 1.3.-1.4 Договору, строк кредиту – 350 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 25 днів.
Відповідно до п. 1.5. Договору, тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти, стандартна процентна ставка – 2,5 % в день, знижена процентна ставка - 0,01 % в день.
Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .
Встановлено, що ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № НОМЕР_1 , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Даний факт підтверджується листом директора ТОВ «Пейтек» № 20250828-1265 від 28.08.2025, з якого вбачається, що між Товариством та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_2 від 2022-05-03. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Селфі Кредит»: 20.02.2024 17:10:14 на суму 8000 грн. 00 коп.
Тобто, у судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання по кредитному договору по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю.
Всупереч умов Кредитного договору відповідач не здійснила своєчасних платежів в повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентах у строк вказаний у договорі, чим суттєво порушила взяті на себе договірні зобов`язання.
Також, в судовому засіданні встановлено, що 28.08.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Позика» було укладено Договір факторингу № 28082025, за яким ТОВ «Селфі Кредит» відступило права вимоги, а ТОВ «ФК «Позики» набуло право вимоги за кредитними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед ТОВ «Селфі Кредит», визначеними в Реєстрі боржників, у тому числі, за даним договором факторингу позивачу було відступлено право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 перед ТОВ «Селфі Кредит» за кредитним договором №13189399 від 20.02.2024.
Так, як вбачається з витягу із Додатку 1 до Договору факторингу № 28082025 від 28.08.2025, відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило права вимоги, а ТОВ «ФК «Позика» набуло право вимоги за кредитним договором № 1318399 від 20.02.2024, укладеного ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості 17999,89 грн.: сума основного боргу за кредитом – 7999,89 грн.; сума нахованих відсотків – 6000,00 грн., сума штрафних санкцій- 4000,00 грн.
Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Позика» за кредитним договором № 13189399 від 20.02.2024 у загальному розмірі 17999,89 грн.
На час розгляду справи кредитний договір № 13189399 від 20.02.2024 недійсним, розірваним чи припиненим не визнаний, доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором суду не надано.
Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язанні здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бут здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо факто не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статі звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Нормою частини 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відтак, під час розгляду справи судом встановлено та не заперечується відповідачкою, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн., однак взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором, належним чином не виконала та кредитні кошти не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Таким чином, зважаючи на те, що відповідачка порушила умови договору, беручи до уваги визнання нею факту неповернення тіла кредиту, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 13189399 від 20.02.2024 у розмірі залишку за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 7999,89 грн.
Що стосується вимог позивача щодо стягнення заборгованості за сумою нарахованих відсотків первісним кредитором – 6000,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 4000,00 грн., суд зазначає наступне.
Під час розгляду справи встановлено, що відповідач просить застосувати до неї положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
У частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) -штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Як зазначила відповідачка у судовому засіданні, вона є дружиною військовослужбовця, на підтвердження чого додано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого повторно від 06.09.2017, з якої вбачається що, ОСОБА_2 (після шлюбу - ОСОБА_3 ) 27.11.1997 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 (а.с. 171).
Разом з тим, відповідно до наданої відповідачкою копії витягу з наказу командира НОМЕР_4 окремої роти охорони та обслуговування (по стройовій частині) № 40 від 16.03.2022, солдата ОСОБА_4 призначеного на посаду водія автомобільного відділення автомобільного взводу 137 окремої роти охорони та забезпечення, ВОС -790037М, тарифний розряд 5/2, який був призваний на військову службу за призовом осіб з числа резервістів у період військового стану, прибув і ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого проходження військової служби, з 16.03.2022 зараховано до списків в особового складу НОМЕР_4 окремої роти у військовій частині НОМЕР_5 . Крім того даний факт підтверджується даними копії військового квитка серії НОМЕР_6 від 28.02.2022.
З огляду на викладене, судом встановлено, що відповідачка має (мала) статус дружини військовослужбовця Збройних Сил України, у тому числі й у період виконання умов кредитного договору, та на неї поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до неї не може застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.
Враховуючи наведені положення законодавства, зважаючи на право відповідачки, як дружини військовослужбовця, на гарантоване законом надання їй відповідних пільг, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом нарахованих первісним кредитором у розмірі 6000,00 грн. та штрафних санкцій у розмірі 4000,00 грн. – відсутні, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають до часткового задоволення, в частині стягнення заборгованості лише за сумою кредиту (основним боргом) – 7999,89 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статей 133, 137 та 141 ЦПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 2ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У позовній заяві позивачем заявлено ціну позову у 17999,89 грн., судом частково задоволено позовні вимоги на суму 7999,89 грн., тобто 44,44 % від ціни позову.
При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн., отже компенсація відповідачем судового збору позивачу за подання позовної заяви пропорційно задоволеним вимогам становить 1183,17 грн. (2662,40 грн. х 44,44%/100 = 1183,17 грн.).
Щодо розподілу витрат, понесених учасниками процесу на надання професійної правової (правничої) допомоги суд зазначає наступне.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (частини 4, 5 статті 137 ЦПК України).
Частиною 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав копію договору про надання правової допомоги № 39493634/03 від 02.01.2026; додаткова угода № 1318399 від 17.03.2026 до Договору про надання правової допомоги № 39493634/03 від 02.01.2026, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Горобей Р.Г., необхідних для надання правничої допомоги за позовом ТОВ «ФК «Позика» щодо стягнення кредитної заборгованості на загальну суму 6000,00 грн.; акт надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 17.03.2026 на загальну суму 6000 грн.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 11628/10 від 29.07.2024 та посвідчення адвоката України № 11628/10 від 29.07.2024.
Суддя, враховуючи думку відповідача, вважає таку вартість послуг з правничої допомоги завищеною.
У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постанові ВС від 18.03.2021 року у справі № 910/15621/19 та від 28.04.2021 року у справі № 910/12591/18 визначено наступне: Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами третьою п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами третьою п`ятою, дев`ятою статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Порядок розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, врегульовано статтями 141, 142 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому суд має оцінювати щодо відповідності зазначеним критеріям поведінку/ дії/бездіяльність обох сторін.
З врахуванням рівня складності вказаної справи, обсягу виконаних робіт (складання типової позовної заяви), враховуючи ціну позову, середній рівень цін на аналогічні послуги на ринку юридичних послуг, беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу заявлене під час розгляду справи, суддя приходить до висновку про можливість стягнення витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 4000,00 грн, який є співмірним зі складністю справи та витраченим часом адвоката.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 207, 509, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 1046, 1047, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 12, 76-89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (юридична адреса: 07406, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, ЄДРПОУ 39493634) заборгованість за кредитним договором № 1318399 від 20.02.2024 у розмірі 7999,89 грн. (тіло кредиту), судовий збір у сумі 1183,17 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., а всього 13183,06 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення буде складено 13.05.2026.

Головуючий:	  	Н.  М.  Кондрацька