ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 р.	Справа № 520/16408/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.,Колесник О.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 (суддя: Кухар М.Д., м. Харків) по справі № 520/16408/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2   
про визнання протиправними та скасування наказів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту - відповідач-1, В/Ч НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_2 (далі по тексту - відповідач-2, В/Ч НОМЕР_2 ), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати пункти 1, 3.6, 4, наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.04.2025 № 120 про притягнення до матеріальної відповідальності;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №19 від 14.05.2025 про відшкодування завданих збитків.
В обґрунтування вимог адміністративного позову позивач вказує, що до матеріалів службового розслідування не додано жодних доказів щодо визначення матеріальної відповідальності позивача, жодних доказів щодо переданого майна на відповідальне зберігання позивачу, жодних наказів щодо визначення позивача, відповідальним за зберігання майна. Також, зазначає, що в ході службового розслідування не встановлено прямий умисел позивача, місце знаходження майна, причини та спосіб його втрати, жодним чином не підтверджено факт його втрати, не додано документів щодо визначення місця зберігання майна та відповідальних осіб за його зберігання. Враховуючи вищевикладене, службове розслідування проведено не в повному обсязі та всупереч чинного законодавства, що призвело до прийняття протиправних наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2025 №120 та наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 14.05.2025 №19 щодо притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, а тому такі підлягають скасуванню.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 по справі № 520/16408/25 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправними та скасування наказів - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 по справі № 520/16408/25 та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з викладених підстав, зазначає, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду. Разом з тим, на підтвердження завдання шкоди до службового розслідування таких документів не надано.
Вказує, що до матеріалів службового розслідування не додано жодних доказів щодо визначення матеріальної відповідальності позивача, жодних доказів щодо переданого майна на відповідальне зберігання позивачу, жодних наказів щодо визначення позивача, відповідальним за зберігання майна. Також, зазначає, що в ході службового розслідування не встановлено прямий умисел позивача, місце знаходження майна, причини та спосіб його втрати, жодним чином не підтверджено факт його втрати, не додано документів щодо визначення місця зберігання майна та відповідальних осіб за його зберігання. 
Враховуючи вищевикладене, службове розслідування проведено не в повному обсязі та всупереч чинного законодавства, що призвело до прийняття протиправних наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2025 №120 та командира Військової частини НОМЕР_3 від 14.05.2025 №19 щодо притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, тому вищевказані накази підлягають скасуванню.
Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 у справі №520/16408/25 - без змін.
Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 22 березня 2023 року по 14 квітня 2025 року, а з серпня 2024 року виконував обов`язки командира ремонтного взводу артилерійського озброєння та ПТРК ремонтної роти артилерійського озброєння ремонтно-відновлювального батальйону.
Під час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 на позивача було покладено додаткові обов`язки, відповідно до пунктів 6, 7, 8 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.09.2024 №223, а саме: “6. Визначити командиром зведеного підрозділу військової частини артилерійського озброєння ремонтної роти артилерійського озброєння (на Таврійському напрямку) командира ремонтного ремонтно-відновлювального батальйону Військової частини НОМЕР_7 старшого лейтенанта ОСОБА_2 . 7. Майно, яке надходить для забезпечення виробничої діяльності зведеного підрозділу Військової частини НОМЕР_1 (на Таврійському напрямку), ремонтної майстерні по збірці та відновленню безплотних літальних апаратів та безпілотних авіаційних комплексів, закріпити за ремонтною ротою артилерійського озброєння ремонтно-відновлювального батальйону Військової частини НОМЕР_1 . 8. Командирам зведеного підрозділу Військової частини НОМЕР_1 : 8.1 Організувати та забезпечити дотримання особовим складом розпорядку … 8.3 За потребою готувати необхідні документи на списання військового майна встановленим порядком та подавати начальнику позаштатної служби експлуатації безпілотних систем Військової частини НОМЕР_8 .”
Матеріальні цінності, що надходили у підрозділ, оформлювались актами приймання-передачі на ім`я ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними документами, що містяться у матеріалах службового розслідування.
На підставі бойового розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2024 №2181дск, в період з 27.12.2024 по 29.12.2024 проведена позапланова перевірка матеріальних засобів зведеного підрозділу ударних БпЛА за напрямками КЕС, БпЛА, зв`язку та автомобільної техніки, що знаходиться у зведеного підрозділу ударних БпЛА ЗППМ №2 ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Позапланова перевірка матеріальних засобів зведеного підрозділу ударних БпЛА ЗППМ №2 ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » проводилась у складі комісії: голова комісії - заступник командира батальйону з психологічної підтримки персоналу майор ОСОБА_3 , члени комісії: командир ремонтного взводу артилерійського озброєння ремонтної роти артилерійського озброєння ремонтно-відновлювального батальйону старший лейтенант ОСОБА_4 , начальник складу взводу забезпечення роти матеріального забезпечення сержант ОСОБА_5 , майстер відділення випробування агрегатів ремонтного взводу агрегатів ремонтної роти двигунів та агрегатів ремонтно-відновлювального батальйону сержант ОСОБА_6 , в присутності відповідального за зберігання та використання майна - командира ремонтного взводу артилерійського озброєння та ПТРК ремонтної роти артилерійського озброєння ремонтно-відновлювального батальйону старшого лейтенанта ОСОБА_2 .
У ході проведення позапланової перевірки матеріальних засобів було складено акт, в якому комісія прийшла до висновку, що на момент перевірки майно, вказане в акті, знаходиться в наявності, відсутнє майно - в процесі списання, майно, витрачене на КП - використано для облаштування КП, акти списання будуть надані пізніше в зв`язку зі зміною бойової обстановки та відсутності матеріально-відповідальної особи, яка виконує поставлені завдання, відповідно до розпорядження №2393/16/2/798 від 07.12.2024, та має право на виконання даних актів. Вказаний акт підписаний командиром другої зведеної групи РУБпАК зведеного загону розвідувально-ударних безпілотних систем ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшим лейтенантом ОСОБА_7 , головою комісії, членами комісії та затверджений тимчасово виконуючим обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 .
10 січня 2025 року особовий склад зведеного загону розвідувально-ударних безпілотних систем ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » виведений з бойової роботи згідно з бойовим розпорядженням, тому було припинено роботу по модернізації БпЛА та їх використанню в бойових умовах. 
З 11 січня 2025 року особовий склад, який використовував майно, розпочав його повертати з бойового використання на склад підрозділу та готувати його для передачі до ремонтної роти артилерійського озброєння ремонтно-відновлювального батальйону Військової частини НОМЕР_1 . 
Надалі, 27 січня 2025 року з метою перевірки та повернення майна до ремонтної роти артилерійського озброєння ремонтно-відновлювального батальйону прибули заступник командира батальйону з озброєння майор ОСОБА_8 та командир ремонтної роти артилерійського озброєння старший лейтенант ОСОБА_9 . 
У ході перевірки та передачі майна вищезазначеними військовослужбовцями було виявлено ряд нестач та складено рапорт про відсутність переліченого в ньому майна з невідомих причин №868 від 30.01.2025.
У зв`язку з виявленням фактів нестачі, втрати, псування та неналежного обліку значного обсягу майна призначено службове розслідування відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 31 січня 2025 року № 36. 
05 квітня 2025 року видано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №120 про притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності.
Після вибуття старшого лейтенанта ОСОБА_1 для подальшого проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_2 останньою 14 травня 2025 року видано наказ №19, яким доведено позивачу рішення про притягнення до відповідальності на підставі наказу попереднього командування.
Позивач, не погодившись з пунктами 1, 3.6, 4, наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.04.2025 № 120 про притягнення до матеріальної відповідальності та наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №19 від 14.05.2025 про відшкодування завданих збитків, звернувся до суду з даним позовом.
Прйимаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з правомірності спірних наказів.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначається Законом України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Статтею 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" передбачено, що військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку.
Згідно зі статтею 7 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", особи, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом. 
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі". 
У статті 1 цього Закону визначено, що пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Відповідно до статті 3 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди. 
Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом. 
Згідно зі статтею 4 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Статтею 7 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Як вбачається з матеріалів справи, за результатами службового розслідування, призначеного відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 31 січня 2025 року № 36, встановлено, що дії або бездіяльність старшого лейтенанта ОСОБА_1 призвели до завдання шкоди державі на суму 958076,92 грн.. Вказане порушення мало системний характер і полягало у неналежному виконанні обов`язків щодо забезпечення збереження ввіреного йому майна. 
Відповідно до статті 10 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
Згідно зі статтею 12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Судовим розглядом встановлено, що 05 квітня 2025 року видано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №120 про притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності.
Після вибуття старшого лейтенанта ОСОБА_1 для подальшого проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_2 останньою 14 травня 2025 року видано наказ №19, яким доведено рішення про притягнення до відповідальності позивача на підставі наказу попереднього командування.
Аналізуючи вищевикладені норми законодавства, колегія суддів вказує, що військовослужбовці під час проходження військової служби забезпечуються майном та іншими матеріальними цінностями, що видаються у тимчасове користування. При цьому, у разі звільнення військовослужбовця зі служби чи виключення його зі списків особового складу військової частини, останній повинен повернути на склад військової частини видані йому майно та матеріальні цінності, а у випадку знищення, втрати такого майна внаслідок власних дій або бездіяльності - відшкодувати його вартість. 
Як зазначено вище, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди. 
При цьому, відшкодування шкоди в судовому порядку здійснюється за наявності однієї із таких умов: 1) в разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби за умови відмови особи від її добровільного відшкодування; 2) якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до звільнення особи зі служби за умови відмови від її добровільного відшкодування; 3) шкода, завдана військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів; 4) притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності; 5) завдання шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону (посадові (службові) особи, винні в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, поліцейського, особи рядового та начальницького складу, за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, несуть повну матеріальну відповідальність у судовому порядку). У решті випадків відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи.
Отже, притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності наказом командира Військової частини НОМЕР_1 є правомірним, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, на нього, як на командира зведеного підрозділу, з номенклатурою справ, що відноситься до рівня “окремий взвод”, було покладено відповідальність за організацію та контроль належного зберігання та обліку ввіреного йому майна.
Також, слід зазначити, що, відповідно до статті 130 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, командир зобов`язаний вживати заходів щодо відшкодування шкоди, завданої державі підлеглими військовослужбовцями. Відповідно, командири обох військових частин, як НОМЕР_1 , так і НОМЕР_2 , діяли у межах своїх повноважень.
Щодо процедури ознайомлення позивача з наказами та матеріалами розслідування, слід зазначити, що 22 травня 2025 року ОСОБА_1 було доведено під особистий підпис наказ командира Військової частини НОМЕР_2 , а 03 червня 2025 року - наказ та матеріали службового розслідування з Військової частини НОМЕР_1 .
Крім того, що, відповідно до акту проведення позапланової перевірки матеріальних засобів зведеного підрозділу ударних БпЛА ЗППМ №2 ОУВ “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, станом на 28 грудня 2024 року (вх. №15806 від 28.12.2024) комісією було проведено позапланову перевірку матеріальних засобів зведеного підрозділу ударних БпЛА ЗППМ №2 ОУВ “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, цей акт містить перелік майна та підстави його відсутності, а також майна, яке безпідставно відсутнє. Акт складений в присутності старшого лейтенанта ОСОБА_1 та містить його особистий підпис про ознайомлення.
Зазначений акт став підставою для проведення повторної перевірки, а надалі - призначення службового розслідування, підтвердженням чого є рапорт командира ремонтної роти артилерійського озброєння старшого лейтенанта ОСОБА_10 вх.№868 від 30.01.2025.
Як вбачається з матеріалів справи, у ході проведення службового розслідування у старшого лейтенанта ОСОБА_1 відібрано пояснення. Бланк отримання пояснень містить реквізити наказу командира Військової частини НОМЕР_1 про призначення службового розслідування, посаду, військове звання та прізвище посадової особи, якій доручено провести службове розслідування, з яких позивач повинен був усвідомити про проведення службового розслідування з метою уточнення причин та умов, що спряли вчиненню неправомірних дій з його боку. Позивач у своїх поясненнях посилається на «наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 09.09.2024 №223 про призначення його командиром зведеного підрозділу Військової частини НОМЕР_1 (на Таврійському напрямку)». Також позивач зазначає, що йому надходило майно з благодійних фондів, а також, що про те, що книги тимчасової видачі майна не велися він також знав.
Щодо твердження позивача про те, що на підтвердження розміру завдання шкоди до службового розслідування не надано відповідних документів, колегія суддів зазначає наступне.
Так, як зазначено вище, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду. 
Частиною 6 статті 8 передбачено, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. 
В матеріалах службового розслідування наявні відповідні довідки про вартісну оцінку заподіяної шкоди відповідних служб за підписом начальника відповідної служби та начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера Військової частини НОМЕР_1 , які містять такі графи як ”№ з/п”, “найменування”, “код номенклатури”, “од.виміру”, “ціна”, “коефіцієнт кратності”, “вартість” тощо.
Крім того, в матеріалах службового розслідування також наявні відповідні відомості визначення залишкової вартості військового майна відповідних служб.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконував обов`язки, які безпосередньо передбачали організацію, облік, зберігання і забезпечення цільового використання матеріальних цінностей, у тому числі тих, що надходили у вигляді благодійної допомоги. Матеріали службового розслідування, проведеного у межах вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608, та Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX, засвідчують, що державі було завдано шкоди на суму 958076,92 грн.. Вказана шкода виникла внаслідок конкретних дій та бездіяльності ОСОБА_1 , який допустив порушення обліку, неналежне документування руху матеріальних цінностей, втрату частини майна, а також не забезпечив його належне зберігання.
Відтак, зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ..
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 по справі № 520/16408/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій	
Судді	   	Я.М. Макаренко   Т.С. Перцова