ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1116/26 Справа № 190/212/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №190/212/25 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Наконечної Альони Вікторівни на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Кудрявцевої Ю.В., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що 08 травня 2007 року ОСОБА_1 отримав згідно Довідки про видані картки кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії 05/15 тип - Універсальна. 
Відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву №б\н від 22 травня 2007 року та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайт банку https://privatbank.ua/terms. Клієнт не міг приєднатися до іншої редакції і саме ця редакція надається до позовної заяви, оскільки це умови публічного договору, то суд має можливість самостійно перевірити відповідність умов та тарифів, що додаються до позовної заяви, та умов та тарифів сайті банку, що діяли на дату підписання заяви. 
На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії 05/15 тип - Універсальна, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 42000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та випискою по рахунку. 
Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача. 
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими. 
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 14 січня 2025 року має заборгованість - 34867,07 грн., яка складається з наступного: 34770,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 96,16 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. 
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів банку.
У зв`язку із чим просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 22 травня 2007 року у розмірі 34867,07 грн. за тілом кредиту, та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2025 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено. 

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» - Наконечна А.В. подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до наданих до суду доказів, в матеріалах справи наявна Заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 28 квітня 2023 року, яку чомусь суд не взяв до уваги та не обґрунтував підстави відхилення в рішенні. Так, відповідно до зазначеної заяви сторони погодили певні умови кредитування, відсотки за користування, пеню та інші штрафні санкції в разі невиконання умов кредитного договору 
Також серед доказів, які надані банком до суду в підтвердження того, що викладено в позові, надано виписку, з якої вбачається, що ОСОБА_3 частково здійснював погашення заборгованості. 
У процесі користування кредитним рахунком клієнту були завжди доступні у вільному доступі на сайті банку та у додатку Приват24 умови обслуговування кредитних карток, які банк постійно пропонує клієнту для ознайомлення огляду кожного наступного разу, коли відбуваються навіть незначні зміни. 
Клієнт не надавав банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність клієнта з умовами кредитування. 
Отже, позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, що підтверджується доказами, наданими Банком та наявними в матеріалах справи. 
Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позов та доказів на його обґрунтування. Контррозрахунку на нараховану банком заборгованість до суду не надав. 
У зв`язку з чим просила рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2025 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 08 травня 2007 року ОСОБА_1 отримав згідно Довідки про видані картки кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії 05/15 тип - Універсальна.
ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б\н від 22 травня 2007 року та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайт банку https://privatbank.ua/terms.
З копії анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку від 22 травня 2007 року, відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. 
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 17 квітня 2025 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 32867,07 грн., яка складається з тіла кредиту.
Крім того, з наданого ОСОБА_1 витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що на підставі його заяви від 22 липня 2024 року до ЄРДР внесено відомості про вчинене щодо нього кримінальне правопорушення за ч.4 ст.190 КК України, за ознаками вчинення шахрайських дій та перерахування грошових коштів з належної йому карти «Приватбанк» (а.с.18).
Про вчинення шахрайських дій ОСОБА_1 було повідомлено П`ятихатське відділення АТ КБ «ПриватБанк», однак інформація про розгляд його заяви від 13 лютого 2023 року відсутня.
Згідно листа ВП №7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження №12024041560000350 було передано для подальшого проведення досудового розгляду до Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, про що повідомлено заявника ОСОБА_1 (а.с.63).
Згідно листа Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, - досудове розслідування по кримінальному провадженню №12024041560000350 від 22 липня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України станом на теперішній час триває, заплановано проведення ряду слідчих дій та процесуальних дій направлених на встановлення об`єктивної істини та прийняття законного рішення. Жодній особі під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні наразі не повідомлено про підозру (а.с.109).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що позивач не підтвердив належними і допустимими доказами того, що відповідач сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу невідомій особі здійснити платіжні операції.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частина перша статті 633 ЦК України проголошує, що публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Визначальним у даній справі є не безпосередньо вид чи характеристика умов, які включені до заяви позичальника чи містяться в Умовах і Правилах надання банківських послуг, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов та їх погодження сторонами кредитного договору, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Для вирішення спору в даній справі обов`язковим є з`ясування обставин щодо виникнення зобов`язання боржника сплатити певну суму отриманих в кредит коштів та процентів на користь іншої сторони у строк та в порядку відповідно до цивільно-правового договору.

Встановлено, та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б\н від 22 травня 2007 року та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайт банку https://privatbank.ua/terms.
З копії анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку від 22 травня 2007 року, відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. 
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 17 квітня 2025 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 32867,07 грн., яка складається з тіла кредиту.

Відповідач заперечує щодо позовних вимог та зазначає, що 12 лютого 2023 року невідомі особи шахрайськими діями шляхом блокування його телефону здійснили перекази кредитних коштів за його карткою.

У відповіді на відзив на позов, АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що з виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що 12 лютого 2023 року переказ коштів з картки ОСОБА_1 був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24 (далі - Приват24). Вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією ОСОБА_1 .
При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Списання коштів стороннім інтернет ресурсом проводиться після введення номеру карти, CVV-коду, терміну дії. 
Для того, щоб зняти грошові кошти був правильно введений ПІН-код картки. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону ОСОБА_1 та іншої особистої інформації.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 22 липня 2024 року до ЄРДР внесено відомості про вчинене щодо нього кримінальне правопорушення за ч.4 ст.190 КК України, за ознаками вчинення шахрайських дій та перерахування грошових коштів з належної йому карти «Приватбанк» (а.с.18).
Про вчинення шахрайських дій ОСОБА_1 було повідомлено П`ятихатське відділення АТ КБ «ПриватБанк», однак інформація про розгляд його заяви від 13 лютого 2023 року відсутня.
Згідно листа ВП №7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження №12024041560000350 було передано для подальшого проведення досудового розгляду до Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, про що повідомлено заявника ОСОБА_1 (а.с.63).
Згідно листа Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, досудове розслідування по кримінальному провадженню №12024041560000350 від 22 липня 2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України станом на теперішній час триває, заплановано проведення ряду слідчих дій та процесуальних дій направлених на встановлення об`єктивної істини та прийняття законного рішення. Жодній особі під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні наразі не повідомлено про підозру (а.с.109).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних.
Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Згідно частини першої статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Крім того, п.34 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено належну перевірку - заходи, що включають: ідентифікацію та верифікацію клієнта (його представника); встановлення кінцевого бенефіціарного власника клієнта або його відсутності, у тому числі отримання структури власності з метою її розуміння, та даних, що дають змогу встановити кінцевого бенефіціарного власника, та вжиття заходів з верифікації його особи (за наявності); встановлення (розуміння) мети та характеру майбутніх ділових відносин або проведення фінансової операції; проведення на постійній основі моніторингу ділових відносин та фінансових операцій клієнта, що здійснюються у процесі таких відносин, щодо відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик (у тому числі, в разі необхідності, про джерело коштів, пов`язаних з фінансовими операціями); забезпечення актуальності отриманих та існуючих документів, даних та інформації про клієнта.
Пунктом 4 ст.11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», передбачено, що належна перевірка здійснюється в разі, зокрема проведення фінансової операції з віртуальними активами на суму, що дорівнює чи перевищує 30 тисяч гривень.
Залежно від рівня ризику проведення фінансової операції належна перевірка клієнта здійснюється також у разі проведення ним кількох фінансових операцій, що можуть бути пов`язані між собою, на загальну суму, що дорівнює або перевищує суму, визначену частиною першою статті 20 цього Закону.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі №751/6050/18 викладено правову позицію, де зазначено, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача-фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З урахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони.
Отже, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
Вказані висновки містяться у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що відповідач ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за його кредитною карткою, особового рахунку, аканту, додатку, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 12 лютого 2023 року.
Позивачем не доведено вину користувача ОСОБА_1 у втраті коштів, не доведено здійснення транзакцій з карткового рахунку ОСОБА_1 за його розпорядженням.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано відповіді про результати службового розслідування за вказаним фактом.

Враховуючи викладене, правильно встановивши обставини у справі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Посилання в апеляційній скарзі про доведеність позовних вимог, неправильне встановлення судом фактичних обставин у справі є необґрунтованими належними та допустимими доказами у справі.
Доводи апеляційної скарги суд відхиляє, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, пов`язані з незгодою з висновками суду першої інстанції і не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2025 року відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Наконечної Альони Вікторівни - залишити без задоволення.
Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2025 року у цивільній справі №190/212/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 травня 2026 року.

Судді: