ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 640/8553/22
адміністративне провадження № К/990/45862/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів Загороднюка А. Г., Соколова В. М.,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2024, ухвалене суддею Лапієм С. М., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2025, ухвалену колегією суддів у складі Мельничука В. П., Бужак Н. П., Мєзєнцева Є. І., у справі № 640/8553/22 за позовом Комунального підприємства «Київпастранс» до Антимонопольного комітету України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Максус», про визнання протиправним та скасування рішення,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
Комунальне підприємство «Київпастранс» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Антимонопольного комітету України (далі - АМКУ), в якій просило визнати протиправним та скасувати рішення Постійно діючої адміністративної колегії АМКУ з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель від 10.05.2022 № 4503-р/пк-пз (далі - Оскаржуване рішення).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що висновки АМКУ про неправомірність відміни процедури закупівлі є помилковими.
Позивач пояснював, що після визначення переможця процедури закупівлі та прийняття рішення про намір укласти з ним договір було встановлено невідповідність тендерної пропозиції переможця вимогам тендерної документації. Зокрема, банківська гарантія, подана у складі тендерної пропозиції, була оформлена з порушенням вимог тендерної документації, оскільки містила неправильні реквізити бенефіціара.
На думку позивача, таке порушення свідчило про те, що тендерна пропозиція переможця мала бути відхилена ще на стадії її розгляду. Водночас на стадії укладення договору про закупівлю замовник уже не мав передбаченої законодавством можливості повернутися до попередніх стадій процедури закупівлі з метою повторного розгляду його тендерної пропозиції.
У зв`язку з цим позивач дійшов висновку, що виявлені порушення неможливо усунути іншим способом, окрім відміни процедури закупівлі, оскільки укладення договору про закупівлю з учасником, тендерна пропозиція якого не відповідає вимогам тендерної документації, є недопустимим.
Київський окружний адміністративний суд (на розгляд якого передано справу відповідно до Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду") рішенням від 20.12.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2025, позов задовольнив.
Суди попередніх інстанцій зазначили, що Оскаржуване рішення ґрунтується на висновку про те, що позивач, приймаючи рішення про відміну тендеру, не довів, не обґрунтував та документально не підтвердив правомірність відміни процедури закупівлі. Водночас суди встановили, що у рішенні замовника про відміну тендеру у зв`язку з неможливістю усунення порушень було чітко зазначено, у чому саме полягало порушення та з яких причин замовник дійшов висновку про неможливість його усунення.
При цьому суди відхилили посилання АМКУ на те, що позивач мав самостійно скасувати свої попередні рішення та повернутися до стадії розгляду тендерних пропозицій, оскільки Закон України «Про публічні закупівлі» (далі - Закон) не передбачає такого механізму після визначення переможця та переходу процедури закупівлі до стадії укладення договору.
Суди попередніх інстанцій під час розгляду справи встановили:
КП «Київпастранс» оголосило процедуру закупівлі за ідентифікатором № UA-2022-01-11-006051-а, предметом якої є товари - вінілісшкіра, карпет.
Переможцем цієї процедури закупівлі визначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 . 01.02.2022 замовник оприлюднив повідомлення про намір укласти договір з переможцем закупівлі.
Надалі, замовник встановив, що у складі документів переможця наявна невідповідність вимогам тендерної документації, а саме: банківська гарантія була оформлена з порушенням вимог тендерної документації, оскільки містила неправильні реквізити бенефіціара.
З огляду на це, замовник дійшов висновку, що рішення про намір укласти договір з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було прийняте помилково, а виявлене порушення неможливо усунути на цій стадії процедури закупівлі.
У зв`язку з неможливістю усунення порушень, що виникли внаслідок виявленого порушення законодавства у сфері публічних закупівель, уповноважена особа замовника прийняла рішення про відміну тендеру, оформлене протоколом від 14.02.2022 № 62.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, інший учасник, який подавав тендерну пропозицію у межах спірної процедури закупівлі, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Максус» 22.02.2022 подало до АМКУ скаргу.
За результатами розгляду цієї скарги Постійно діюча адміністративна колегія АМКУ з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель ухвалила рішення № 4503-р/пк-пз, яким зобов`язала КП «Київпастранс» скасувати рішення про відміну спірної процедури закупівлі.
Позивач не погодився з указаним рішенням, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
Відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2025 і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій скаржник зазначив пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 32 Закону у питанні можливості відміни тендеру у зв`язку з неможливістю усунення порушень.
Скаржник вважає, що замовник, приймаючи рішення про відміну тендеру у зв`язку з неможливістю усунення порушень, мав довести, які саме норми законодавства у сфері публічних закупівель були порушені, у чому конкретно полягало таке порушення та чому його неможливо усунути. Натомість, на думку скаржника, наведені позивачем пояснення не містять належного обґрунтування, оскільки з рішення про відміну тендеру неможливо встановити, з яких саме причин замовник дійшов висновку про неможливість усунення виявленого порушення.
Відповідач наполягає, що у замовника не було необхідності відміняти процедуру закупівлі, оскільки виявлене порушення могло бути усунуте шляхом самостійного скасування замовником попередніх рішень, зокрема рішення про намір укласти договір, рішення про визначення учасника переможцем та рішення про прийняття його тендерної пропозиції.
На думку відповідача, у такому разі процедура закупівлі повернулася б на стадію розгляду тендерних пропозицій, на якій замовник мав би можливість прийняти нове рішення про відхилення пропозиції учасника у зв`язку з її невідповідністю вимогам тендерної документації.
Отже, відповідач вважає, що оскільки усунення виявленого порушення було можливо у спосіб без відміни тендеру, у замовника були відсутні підстави для застосування частини першої статті 32 Закону. У зв`язку з цим відповідач наполягає, що рішення замовника про відміну процедури закупівлі є неправомірним, а Оскаржуване рішення АМКУ - обґрунтованим і законним.
Позивач подав відзив на касаційну скаргу, у якому вважає її доводи безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим просить відмовити у її задоволенні.
Позивач зазначає, що Закон не передбачає процедури, за якої замовник може самостійно скасувати раніше прийняті ним рішення. Звертає увагу також, що чинне законодавство не містить вичерпного переліку порушень, які можуть вважатися такими, що неможливо усунути. У зв`язку з цим питання про наявність таких порушень оцінюється замовником на власний розсуд.
Третя особа не подала відзиву на касаційну скаргу. Про відкриття касаційного провадження повідомлена належним чином.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції, та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
Колегія суддів перевірила у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробила такі висновки.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад встановлює Закон.
Відповідно до статті 5 Закону закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону АМКУ як орган оскарження з метою неупередженого та ефективного захисту прав і законних інтересів осіб, пов`язаних з участю у процедурах закупівлі, утворює Комісію (комісії) з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель та здійснює інші повноваження, визначені цим Законом та Законом України "Про Антимонопольний комітет України". Рішення Комісії з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель ухвалюються від імені АМКУ.
Повноваження, порядок утворення та функціонування Комісії з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель встановлюються відповідно до цього Закону та Закону України «Про Антимонопольний комітет України».
Відповідно до абзаців 1, 5-7 частини шістнадцятої статті 18 Закону орган оскарження розглядає скаргу та приймає рішення на підставі інформації, розміщеної в електронній системі закупівель станом на момент подання скарги, та інформації, одержаної за скаргою.
Для розгляду скарг орган оскарження має право запитувати і отримувати в електронному вигляді у замовників, учасників процедури закупівлі, контролюючих органів, Уповноваженого органу, інших осіб відповідні інформацію, документи та матеріали щодо проведення процедур закупівель. Порядок організації формування таких запитів та отримання інформації через електронну систему закупівель визначається Регламентом роботи Комісії з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель.
Замовники, учасники процедури закупівлі, контролюючі органи, Уповноважений орган, інші особи протягом трьох робочих днів з дня отримання запиту органу оскарження, але не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги, повинні подати до органу оскарження шляхом оприлюднення в електронній системі закупівель відповідні інформацію, документи та матеріали щодо проведення процедур закупівель.
Інформація, документи та інші матеріали, які суб`єкт оскарження та/або замовник вважають необхідними долучити до розгляду скарги, повинні бути подані не пізніше ніж за три робочі дні до дати розгляду скарги Комісією з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель через електронну систему закупівель. Зазначена інформація, документи та матеріали подаються в електронному вигляді з накладенням кваліфікованого електронного підпису, що вважається таким відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», шляхом заповнення електронних форм з окремими полями.
За правилами частин вісімнадцятої-двадцять третьої статті 18 Закону за результатами розгляду скарги орган оскарження має право прийняти рішення:
1) про встановлення або відсутність порушень процедури закупівлі (у тому числі порушення порядку оприлюднення або неоприлюднення інформації про процедури закупівлі, передбаченої цим Законом);
2) про заходи, що повинні вживатися для їх усунення, зокрема зобов`язати замовника повністю або частково скасувати свої рішення, надати необхідні документи, роз`яснення, усунути будь-які дискримінаційні умови (у тому числі ті, що зазначені в технічній специфікації, яка є складовою частиною тендерної документації), привести тендерну документацію у відповідність із вимогами законодавства або за неможливості виправити допущені порушення відмінити процедуру закупівлі.
Орган оскарження за результатами розгляду скарги приймає обґрунтоване рішення, в якому зазначаються:
1) висновок органу оскарження про наявність або відсутність порушення процедури закупівлі;
2) висновок органу оскарження про задоволення скарги повністю чи частково або про відмову в її задоволенні;
3) підстави та обґрунтування прийняття рішення;
4) у разі якщо скаргу задоволено повністю або частково - зобов`язання усунення замовником порушення процедури закупівлі та/або відновлення процедури закупівлі з моменту попереднього законного рішення чи правомірної дії замовника.
Рішення органу оскарження містить таку інформацію: 1) найменування органу оскарження; 2) короткий зміст скарги; 3) мотивувальну частину рішення; 4) резолютивну частину рішення; 5) строк оскарження рішення.
Протягом одного робочого дня після прийняття рішення за результатами розгляду скарги орган оскарження в електронній системі закупівель надає інформацію про резолютивну частину рішення та протягом трьох робочих днів з дня його прийняття розміщує рішення в електронній системі закупівель. Рішення за результатами розгляду скарги відразу після розміщення в електронній системі закупівель автоматично оприлюднюється в електронній системі закупівель і надсилається суб`єкту оскарження та замовнику.
Рішення органу оскарження набирають чинності з дня їх прийняття та є обов`язковими для виконання замовниками, особами, яких вони стосуються.
Якщо рішення органу оскарження, прийняте за результатами розгляду органу оскарження, не було оскаржене до суду, таке рішення має бути виконано не пізніше 30 днів з дня його прийняття органом оскарження.
Рішення органу оскарження може бути оскаржене суб`єктом оскарження, замовником до окружного адміністративного суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, протягом 30 днів з дня його оприлюднення в електронній системі закупівель.
За обставинами справи, яка переглядається, позивач як замовник оприлюднив оголошення про проведення відкритих торгів із закупівлі товарно-матеріальних цінностей.
Тендерні пропозиції подали два учасники: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробниче підприємство «Максус».
За результатами розгляду тендерних пропозицій замовник визначив переможцем фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 та 01.02.2022 оприлюднив повідомлення про намір укласти з ним договір.
14.02.2022 позивач ухвалив рішення про відміну тендеру у зв`язку з неможливістю усунення порушення, виявленого у документах переможця. Зокрема, замовник зазначив, що рішення про намір укласти договір з ФОП ОСОБА_1 було прийняте помилково, оскільки у складі його тендерної пропозиції встановлено невідповідність реквізитів бенефіціара у банківській гарантії вимогам тендерної документації.
Підставою для ухвалення такого рішення позивач зазначив пункт 2 частини другої статті 32 Закону, відповідно до якого замовник відміняє тендер у разі неможливості усунення порушень, що виникли через виявлені порушення законодавства у сфері публічних закупівель, з описом таких порушень, які неможливо усунути.
У постанові від 01.09.2022 у справі № 640/23977/21 Верховний Суд виснував, що можливість замовника відмінити тендер у разі відсутності подальшої потреби в закупівлі товарів, робіт чи послуг не може мати необмежений та необґрунтовано дискреційний характер.
Верховний Суд, зокрема, зауважив, що з урахуванням мети Закону, яка полягає у забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції у цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, замовник під час проведення процедури закупівлі має дотримуватися принципів здійснення закупівель, закріплених у статті 5 цього Закону, та не повинен своїми діями призводити до штучного та/або формального обмеження потенційного кола учасників.
У зв`язку з цим кожне рішення тендерного комітету чи уповноваженої особи про відміну тендеру або визнання його таким, що не відбувся, має бути належним чином обґрунтоване та документально підтверджене, оскільки таке рішення впливає на права та інтереси учасників процедури закупівлі, які відповідно до статті 18 Закону мають право його оскаржити.
Хоча наведений висновок Верховного Суду сформульований щодо підстави відміни тендеру, визначеної пунктом 1 частини першої статті 32 Закону, а саме - відсутності подальшої потреби в закупівлі товарів, робіт чи послуг, висновки щодо меж дискреції замовника є релевантними і для застосування пункту 2 цієї ж частини - відміни тендеру у зв`язку з неможливістю усунення порушень.
Такий підхід зумовлений тим, що в обох випадках йдеться про одностороннє рішення замовника щодо припинення процедури закупівлі, яке впливає на права та законні інтереси її учасників. Тому реалізація замовником повноваження на відміну тендеру не може бути свавільною, формальною або такою, що використовується для необґрунтованого припинення конкурентної процедури закупівлі.
Отже, рішення замовника про відміну тендеру на підставі пункту 2 частини першої статті 32 Закону повинно ґрунтуватися на фактичних обставинах, які підтверджують: по-перше, наявність порушення законодавства у сфері публічних закупівель; по-друге, неможливість усунення такого порушення без відміни тендеру. Таке рішення має бути належним чином мотивованим, документально підтвердженим, не повинно мати свавільного характеру та суперечити принципам здійснення публічних закупівель, закріпленим у статті 5 цього Закону.
Таким чином, для правильного вирішення цього спору суди попередніх інстанцій мали б встановити:
1) чи дійсно у спірних правовідносинах мало місце порушення законодавства у сфері публічних закупівель;
2) якщо так, чи було таке порушення таким, що його неможливо усунути без відміни тендеру;
3) чи навів замовник у рішенні про відміну тендеру належне обґрунтування відповідних обставин.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону:
тендерна документація - це документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель (пункт 31 частини першої цієї статті);
тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації (пункт 32 вказаної частини).
Відповідно до частини першої статті 22 Закону тендерна документація безоплатно оприлюднюється замовником разом з оголошенням про проведення конкурентних процедур закупівель в електронній системі закупівель для загального доступу шляхом заповнення полів в електронній системі закупівель.
Частиною другою статті 22 Закону визначено обов`язкові складові, які повинна містити тендерна документація. Згідно з пунктом 15 цієї частини у тендерній документації зазначаються розмір та умови надання забезпечення тендерних пропозицій (якщо замовник вимагає його надати).
Суди попередніх інстанцій встановили, що пунктом 2 розділу III тендерної документації «Інструкція з підготовки тендерної пропозиції» було передбачено вимоги щодо оформлення банківської гарантії. При цьому тендерною документацією встановлено заборону учасникам відступати від форми гарантії.
Під час розгляду тендерних пропозицій позивач не встановив невідповідності тендерної пропозиції переможця вимогам тендерної документації. Водночас після прийняття рішення про намір укласти договір з переможцем закупівлі позивач встановив, що банківська гарантія, подана у складі документів переможця, оформлена з порушенням вимог тендерної документації, оскільки містить невідповідність реквізитів бенефіціара.
Колегія суддів звертає увагу, що сам факт наявності зазначеної невідповідності банківської гарантії вимогам тендерної документації не є спірним у межах підстав касаційного оскарження. У зв`язку з цим суд касаційної інстанції не вдається до детальної оцінки змісту банківської гарантії та її відповідності встановленій тендерною документацією формі.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону замовник відхиляє тендерну пропозицію, зокрема, у разі, якщо учасник процедури закупівлі не надав забезпечення тендерної пропозиції, якщо таке забезпечення вимагалося замовником, та/або забезпечення тендерної пропозиції не відповідає умовам, що визначені замовником у тендерній документації до такого забезпечення тендерної пропозиції.
Отже, тендерна пропозиція такого учасника підлягала б відхиленню на стадії розгляду тендерних пропозицій. Натомість позивач під час відповідного етапу процедури закупівлі такої невідповідності не встановив, тендерну пропозицію ФОП ОСОБА_1 не відхилив, визначив його переможцем процедури закупівлі та оприлюднив повідомлення про намір укласти з ним договір.
Відповідаючи на питання щодо наявності способів усунення такого порушення після визначення переможця процедури закупівлі та на стадії укладення договору, колегія суддів зазначає таке.
Як вже зазначалося вище, у разі недотримання учасником процедури вимог тендерної документації, замовник повинен відхилити тендерну пропозицію учасника, що робить укладання договору з ним неможливим. Мається на увазі, що у разі дотримання замовником вимог Закону на етапі розгляду тендерних пропозицій, відносини між переможцем закупівлі та замовником взагалі не могли б виникнути та договір не міг би бути укладеним. 
З огляду на це колегія суддів погоджується з доводами АМКУ про те, що замовник повинен був перевірити відповідність тендерної пропозиції вимогам тендерної документації на стадії її розгляду, але нехтував своїми обов`язками. Проте, сам по собі факт того, що замовник не встановив невідповідності на належному етапі процедури закупівлі, не нівелює наявності такого порушення. Інше тлумачення фактично означало б, що несвоєчасне виявлення замовником порушення вимог тендерної документації легалізує подальше укладення договору з учасником, тендерна пропозиція якого підлягала відхиленню.
Саме тому у спірних правовідносинах ключовим є питання про належний варіант поведінки замовника у ситуації, коли вже після визначення переможця та на стадії укладення договору він встановлює, що тендерна пропозиція такого переможця не відповідає вимогам тендерної документації.
АМКУ виходив з того, що у такому разі замовник мав самостійно скасувати раніше прийняті рішення, зокрема рішення про визначення переможця та рішення про намір укласти договір, після чого повернути процедуру закупівлі на стадію розгляду тендерних пропозицій і вже на цій стадії відхилити тендерну пропозицію учасника у зв`язку з її невідповідністю вимогам тендерної документації.
Колегія суддів не може погодитися з такими доводами з огляду на таке.
Закон регламентує процедуру закупівлі як послідовність визначених законом етапів, на кожному з яких замовник та учасники вчиняють передбачені цим Законом дії. Водночас положення Закону не містять порядку, який би передбачав алгоритм дій замовника після визначення переможця та оприлюднення повідомлення про намір укласти договір самостійно скасувати прийняті ним рішення і повернути процедуру закупівлі на попередню стадію розгляду тендерних пропозицій.
Верховний Суд у межах цієї справи не надає оцінки питанню про те, чи може замовник у процедурі закупівлі самостійно скасовувати власні рішення, оскільки такі дії у спірних правовідносинах не вчинялися та не є предметом судового контролю.
Водночас колегія суддів звертає увагу, що за відсутності у Законі чітко врегульованого права чи обов`язку замовника скасовувати самостійно власні рішення, АМКУ не мав підстав покладати на замовника обов`язок діяти саме у такий спосіб та визнавати відміну тендеру неправомірною лише з мотивів того, що замовник не скористався таким, на думку органу оскарження, альтернативним способом усунення порушення.
При цьому у рішенні про відміну тендеру позивач чітко зазначив, яке саме порушення було встановлено, у чому воно полягало та чому, на його думку, таке порушення унеможливлювало подальше продовження процедури закупівлі шляхом укладення договору з визначеним переможцем. 
Отже, у межах обставин цієї справи рішення замовника про відміну тендеру не може вважатися неправомірним лише з тих підстав, що, на думку АМКУ, замовник мав скористатися іншим, прямо не врегульованим Законом способом повернення процедури закупівлі на попередню стадію.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги, з якими скаржник пов`язував неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.
За правилами пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, зважаючи на положення статті 350 КАС України, Верховний Суд уважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Ураховуючи наведене вище, керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Антимонопольного комітету України залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2025 у справі № 640/8553/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді А. Г. Загороднюк

В. М. Соколов