Справа № 683/1352/26
2/683/1234/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Старокостянтинів 

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області 

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.
секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/1352/26, 2/683/1234/2026 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, 

в с т а н о в и в:

У квітні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. 
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» вказує, що 15 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» (далі – ТОВ «Сіроко Фінанс») та ОСОБА_1 було укладено договір позики №497559, за умовами якого відповідачка отримала у позику грошові кошти в сумі 3000 грн., які зобов`язалась повернути у визначений договором строк та сплатити проценти за користування позикою. 
Договір позики укладено в електронній формі відповідно до ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» шляхом використання відповідачкою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
ТОВ «Сіроко Фінанс» умови договору виконало у повному обсязі та надало ОСОБА_1 позику в сумі 3000 грн., однак відповідачка умов договору позики не виконала та не повернула отримані кошти. 
29 листопада 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №29112024, у відповідності до умов якого відбулось відступлення прав вимоги за договором позики №497559 від 15 липня 2024 року, де боржником є ОСОБА_1 
ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики в сумі 10242 грн., з яких: 3000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 1242 грн. – заборгованість за відсотками, 6000 грн. – заборгованість за штрафними санкціями. 
Оскільки ОСОБА_1 в добровільному порядку не виконала своїх зобов`язань, тому ТОВ «Діджи Фінанс» просить стягнути з відповідачки на свою користь 10242 грн. заборгованості за вказаним договором позики, сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2662,40 грн. та 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 травня 2026 року у даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
У судове засідання позивач ТОВ «Діджи Фінанс», яке належним чином повідомлене про час і місце розгляду справи, свого представника не направило, натомість у позовній заяві наявне клопотання, у якому позивач просить розгляд справи здійснювати у відсутності представника, позов підтримує, просить задовольнити на підставі поданих доказів, а також клопотання про заочний розгляд справи. 
Відповідачка ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, у визначений судом строк відзив не подавала. 
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 червня 2026 року постановлено провести по справі заочний розгляд. 
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15 липня 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики (з фіксованою процентною ставкою) №497559, за умовами якого ТОВ «Сіроко Фінанс» надало ОСОБА_1 позику у розмірі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а остання зобов`язалась повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. 
Відповідно до п.2.2 договору, позику надано строком на 30 днів, дата повернення позики – 14 серпня 2024 року. 
Сторони погодили, що за користування позикою позичальник сплачує позикодавцю відсотки за фіксованою процентною ставкою в розмірі 1,38% в день; розмір відсотків за користування позикою протягом строку дії договору (30 днів) становить 1242 грн., загальна вартість позики – 4242 грн.
У п.2.1 та п.30 договору позики визначено, що позика надається шляхом її перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника № НОМЕР_1 . 
Договір позики підписаний ОСОБА_1 15 липня 2024 року о 18:56 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «5Rn74T» відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
15 липня 2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» через платіжного провайдера ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» перерахувало позику в сумі 3000 грн. на банківську карту ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , реквізити якої було зазначено нею у договорі позики, що підтверджується копією платіжної інструкції від 15 липня 2024 року. 
На виконання зобов`язання за договором позики ОСОБА_1 грошових коштів не вносила, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором за період з 15.07.2024 по 29.11.2024. 
Із вказаного розрахунку вбачається, що станом на 29 листопада 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за договором позики становить 10242 грн., з яких: 3000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 1242 грн. – заборгованість за відсотками, 6000 грн. – заборгованість за штрафними санкціями. 
29 листопада 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу №29112024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Сіроко Фінанс» передало (відступило) ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло належні ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги до боржників за договорами, вказаними у Реєстрі боржників. 
Відповідно до акту приймання-передачі реєстру прав вимог за довгором факторингу від 29 листопада 2024 року, Реєстру боржників до договору факторингу №29112024 від 29 листопада 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №497559 від 15 липня 2024 року в сумі 10242 грн., з яких: 3000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 1242 грн. – заборгованість за відсотками, 6000 грн. – заборгованість за штрафними санкціями. 
Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію).
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний
документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Надані позивачем та досліджені судом письмові докази свідчать про те, що 15 липня 2024 року ОСОБА_1 уклала із ТОВ «Сіроко Фінанс» в електронній формі договір позики, за умовами якого вказана фінансова компанія перерахувала на картковий рахунок відповідачки грошові кошти у розмірі 3000 грн., а ОСОБА_1 зобов`язалась повернути позику, сплатити проценти за користування позикою у порядку, визначеному договором. 
Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернула грошові кошти, не сплатила проценти за користування ними. 
У подальшому за договором факторингу ТОВ «Сіроко Фінанс» відступило право вимоги за цим договором позики ТОВ «Діджи Фінанс».
За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 не виконала своїх обов`язків за договором позики, а тому з неї на користь ТОВ «Діджи Фінанс» слід стягнути борг за цим договором. 
Представлений позивачем розрахунок заборгованості за договором позики відповідає умовам договору, в якому відображено інформацію стосовно розміру основного боргу (3000 грн.), загальної кількості днів користування позикою (30 днів), розміру процентної ставки (1,38% в день), періоду нарахування процентів в межах строку дії договору позики з 15 липня 2024 року по 14 серпня 2024 року включно, розміру процентів, нарахованих та несплачених за цей період в сумі 1242 грн. (3000 х 1,38% х 30). 
Доказів, які б спростували цю заборгованість за договором позики, відповідачкою не надано. 
Враховуючи викладене, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає стягненню заборгованість в розмірі 4242 грн., з яких: 3000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 1242 грн. – заборгованість за процентами. 
Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Діджи Фінанс» просило також стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 6000 грн. заборгованості за штрафними санкціями. 
Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Оскільки штрафні санкції за договором позики в розмірі 6000 грн. нараховані у період дії в Україні воєнного стану, то ОСОБА_1 звільняється від обов`язку їх сплати на користь ТОВ «Діджи Фінанс».
Викладення на підставі Закону України від 22 листопада 2023 року №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» у новій редакції пункту 6 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII «Про споживче кредитування» не змінює визначене ЦК України правове регулювання звільнення позичальників від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за кредитними договорами у період дії воєнного стану.
З огляду на викладене, у стягненні заборгованості по штрафним санкціям в розмірі 6000 грн. слід відмовити.
При розподілі судових витрат суд виходить з наступного.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного

господарського суду у постановах від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, від 22.01.2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 03.02.2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі №753/1203/18.
Як вбачається з матеріалів справи, 02 лютого 2026 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ФОП Міньковською А.В., яка є адвокатом, укладено договір про надання правової допомоги №42649746. Відповідно до додаткової угоди №497559 від 24 квітня 2026 року до цього договору ФОП ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання здійснити представництво та захист інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 . 
Згідно акту про підтвердження факту надання правової допомоги від 24 квітня 2026 року та детального опису наданих робіт від 24 квітня 2026 року вбачається, що вартість наданих ФОП ОСОБА_3 юридичних послуг щодо підготовки позовної заяви ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором становить 6000 грн. Вказані послуги складаються з наступних дій: письмова консультація клієнта щодо спірних правовідносин 1 година вартістю 1000 грн., правовий аналіз обставин справи 1 година вартістю 1500 грн., складання позовної заяви 2 години вартість 3000 грн., формування додатків до позовної заяви 0,5 години вартістю 500 грн. 
Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу поданих заяв по суті справи та інших процесуальних документів у даній справі, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем до відшкодування є співмірним із обсягом наданих послуг. 
Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн., ціна позову становила 10242 грн., позов задоволено на суму 4242 грн., тобто на 41,4% (4242 грн. х 100% : 10242 грн.), а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1102,23 грн. (2662,40 грн. х 41,4%) судового збору. 
Крім того, з відповідачки підлягають також стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено на 41,4%, то до стягнення підлягає 2484 грн. (6000 грн. х 41,4%) витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 280-282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором позики №497559 від 15 липня 2024 року в розмірі 4242 грн., а також 1102,23 грн. судового збору та 2484 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК

України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місцезнаходження: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри,21/1, код ЄДРПОУ 42649746.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Текст рішення складено 22 червня 2026 року.

Суддя: