Справа № 278/428/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Буткевич М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
27.01.2026 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 605214301 від 24.03.2021 у розмірі 28 665,40 грн, понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 662,4 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за вказаним договором, що є підставою для позивача звернутися до суду із даним позовом.
Ухвалою від 16.02.2026 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а. с. 116). Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив. 
Копія ухвали про відкриття провадження направлялась відповідачу за місцем проживання та за місцем реєстрації.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, на адресу суду була скерована заява про розгляд справи без його участі та без фіксації технічними засобами.
За таких обставин та відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, на підставі ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК) розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, виходить із наступного. 
24.03.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та відповідачем ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 605214301 у формі електронного документа. Вказаний договір підписано електронними підписами сторін з відповідними одноразовими ідентифікаторами (MNV48КТ6), що підтверджується копією даного договору (а. с. 34).
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. 
Електронний договір, укладений шляхом; обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону; України «Про електронну комерцію»). 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа да перевіряється за допомогою відкритого ключа.
За умовами договору кредитодавець надає позичальнику кредит на суму 4 000,00 грн строком на 20 днів (до 13.04.2021 року), а позичальник зобов`язується повернути кредит у вказаному розмірі а також сплатити кредитодавцю проценти за користування кредитом у розмірі та строки, передбачені п.п. 1.2-1.4 договору.
Додатковою угодою до договору № 605214301: від 25.03.2021 року сторони домовилися збільшити суму кредиту на 1 300,00 грн (а.с. 37); від 25.03.2021 року – на 2 000,00 грн (а.с. 38); від 27.03.2026 року – на 1 100,00 грн (а.с. 39); від 31.03.2021 року – на 100,00 грн (а.с. 40). Таким чином, загальна сума кредиту становить 8 500,00 грн.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі відповідно до умов кредитного договору шляхом перерахування всієї суми кредиту на банківський картковий рахунок відповідача, що підтверджується відомостями розрахунку заборгованості відповідача за цим договором (а.с. 55) та копіями платіжних доручень № ec53e5aa-202c-4762-8079-0c28b5549d9f (а.с. 10), № c5c69d3e-8552-4a93-bdbc-9b7980f3769f (а.с. 10 заворот), № 82378b78-4e19-45dd-9130-9a1683a1fab0 (а.с. 11), № aa472404-7815-4d10-ace0-710a5cf4c14f (а.с. 11 заворот), № 3641e8f0-d2ad-4271-a14e-b962e243fc2e (а.с. 12).
Однак відповідач не виконав умови кредитного договору, зокрема, не повернув тіло кредиту в розмірі 8 500,00 грн. у строк до 13.04.2021. Відповідно до п.п. 1.7.1-1.8 договору позичальник зобов`язувався у цьому разі повернути тіло кредиту наступного дня, однак не пізніше 90 днів від вказаного строку, тобто до 13.07.2021, а також сплачувати проценти в розмірі 2,3 % від суми кредиту за кожен день користування ним, починаючи з дня надання кредиту і до дня фактичного повернення всієї суми кредиту.
Відповідно до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у строк, встановлений у договорі. Згідно із ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому у договорі. Аналогічні за змістом положення містяться у ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК, що регламентують відносини кредиту.
Оскільки відповідач порушив умови договору і не повернув тіло кредиту, він в силу наведеного зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом у вказаному розмірі (2,3 % від суми кредиту за кожен день користування ним). 
28.11.2018 між первісним кредитором – ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а. с. 83-86), за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти. В подальшому строк дії договору неодноразово продовжувався, востаннє до 31.12.2024 року (а. с. 95). На виконання умов договору клієнт за реєстром прав вимоги № 134 18.05.2021 року передав фактору право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. 
05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (фактор) укладено Договір факторингу № 05/0820-01 (а.с. 74-76), за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти. В подальшому строк дії договору неодноразово продовжувався, востаннє до 30.12.2024 року (а. с. 79). На виконання умов договору клієнт за реєстром прав вимоги № 9 30.05.2023 року передав фактору право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.
11.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу № 11/07/25-Е (а.с. 65-68), відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Ейс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.
Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до частини першої ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша ст.519 ЦК України). 
Із системного аналізу можливо дійти висновку, що і відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі №752/8842/14-ц. 
Відповідно до ст.1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), яка вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Таким чином, законодавство передбачає можливість відступлення клієнтом права вимоги, яке виникне в майбутньому. При цьому предмет вказаного договору факторингу – майбутні вимоги, є досить визначеним, оскільки передбачає перехід права вимоги за кредитними договорами клієнта.
Таким чином позивач набув дійсне право вимоги до ОСОБА_1 , оскільки вказані права вимоги були передані (відступлені) від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 18.05.2021 року, тобто після укладення кредитного договору та виникнення заборгованості у квітні 2021 року, які Позивач набув у липні 2025 року. При цьому заміна первісного кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди боржника і не звільняє його від обов`язку виконати зобов`язання. Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні лише створює ризик для нового кредитора настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК).
Як вбачається з наданих позивачем розрахунків, на дату звернення із позовом заборгованість відповідача за кредитним договором № 605214301 складає 28 665,40 грн, з яких 8 500,00 грн – тіло кредиту, 20 165,40 грн – заборгованість по відсотках за користування кредитом. 
Отже, за результатами вирішення спору знайшли своє підтвердження обставини порушення відповідачем взятих на себе згідно договору кредиту зобов`язань, що виявляє порушення прав позивача, який, у свою чергу, набув права грошової вимоги, а тому заявлений позов про стягнення заборгованості підлягає до задоволення в повному обсязі.
Представник позивача при зверненні до суду із даним позовом також просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу та суму сплаченого судового збору.
У зв`язку із задоволенням позову судовий збір на підставі ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК) покладається на відповідача з повному обсязі. 
Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Заявляючи вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав договір № 20/08/25-01 про надання правової допомоги від 20.08.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 року з відтворенням даних про вартість робіт (а. с. 49-52).
Надаючи оцінки наведеним доказам, суд звертає увагу, що зазначена на виконання правничих послуг вартість робіт не є пропорційною з огляду на складність справи, та необхідного часу для захисту прав особи.
З огляду на викладене, суд, керуючись принципом доцільності та справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.
Керуючись ст. ст. 204, 526, 610, 611, 629, 634, 1054, 1056-1 ЦК, ст. 4, 5, 10 ,12 ,13 ,76-81, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК, суд,
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 605214301 у сумі 28 665,40 грн, з яких 8 500,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 20 165,40 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судові витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», місцезнаходження: вул. Юрія Поправки, буд. 6, каб. 13, м. Київ, 02094; ЄДРПОУ: 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя         М.І.Буткевич