ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року
м. Київ

справа № 522/7927/25-Е
провадження № 61-14799св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Ситнік О. М.
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М. 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Щукіна Олександра Сергійовича на постанову Одеського апеляційного суду від 03 листопада  2025 року в складі колегії суддів Комлевої О. С., Драгомерецького М.М.,  Сегеди С. М.

усправі за позовом ОСОБА_1 до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про стягнення середнього заробітку за затримку в поновленні на роботі працівника та

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку:
- середній заробіток у розмірі 332 210,40 грн за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку за час вимушеного прогулу через затримку виконання Державним університетом інтелектуальних технологій і зв`язку рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року в справі № 522/16652/21 про поновлення її на роботі за період з 08 травня 2024 року до 10 квітня 2025 року включно;
- середній заробіток із розрахунку 1 384,21 грн за 1 робочий день за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку за час вимушеного прогулу через затримку виконання Державним університетом інтелектуальних технологій і зв`язку рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року в справі № 522/16652/21 про поновлення її на роботі за період з 11 квітня 2024 року до дати прийняття судового рішення в справі, що буде порушена на підставі позовної заяви.
В обґрунтування позову позивачка зазначила, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року в справі № 522/16652/21, яке було залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року, задоволено її позовні вимоги до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, зокрема, поновлено з 20 серпня 2021 року на роботі на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку.
12 червня 2024 року був виданий наказ т. в. о. ректора відповідача «Про поновлення на роботі  ОСОБА_1 » № 01-05-168, яким було поновлено позивачку на роботі на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії відповідача з 20 серпня 2021 року.
13 червня 2024 року був виданий наказ т. в. о. ректора відповідача «Про звільнення  ОСОБА_1 » № 01-05-169, яким з 14 червня 2024 року її звільнено з посади директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії відповідача з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України через відсутність такого структурного підрозділу і посади у структурі та штатному розписі відповідача.
Позивачка зазначала, що її реального поновлення на роботі на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії не відбулось, а затримка виконання відповідачем рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року в справі № 522/16652/21 продовжує тривати.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
08 липня 2025 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку на користь ОСОБА_1 середній заробіток у загальному розмірі 415 263,00 грн з утриманням із цієї суми обов`язкових податків, платежів і зборів у дохід держави за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку за час вимушеного прогулу через затримку виконання Державним університетом інтелектуальних технологій і зв`язку рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року в справі № 522/16652/21 про поновлення ОСОБА_1 на роботі за період з 08 травня 2024 року до 03 липня 2024 року включно.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач хоча і видав наказ про поновлення на роботі, але не забезпечив допуску виконання трудових обов`язків та не здійснив жодних дій, спрямованих на реалізацію відновлення трудових прав позивачки протягом 300 днів, що становить підставу стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі 415 263,00 грн. 
03 листопада 2025 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку задоволено частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнуто з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку на користь ОСОБА_1 середній заробіток у загальному розмірі 35 989,46 грн з утриманням із цієї суми обов`язкових податків, платежів і зборів у дохід держави за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку за час вимушеного прогулу через затримку виконання Державним університетом інтелектуальних технологій і зв`язку рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року в справі № 522/16652/21 про поновлення ОСОБА_1 на роботі за період з 08 травня 2024 року до 12 червня 2024 року включно. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. ОСОБА_1 за наказом від 12 червня 2024 року № 01-05-168 було поновлено на роботі на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікації та програмної інженерії відповідача. Тобто рішення суду виконане лише 12 червня 2024 року, тому з відповідача на користь ОСОБА_1  підлягаєстягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 травня 2024 року до 12 червня 2024 року (включно).
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
25 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Щукін О. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 03 листопада 2025 року, в якій просить її скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд не врахував правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року в справі № 702/725/17, від 15 травня 2020 року в справі № 500/424/19, від 17 червня 2020 року в справі № 521/1892/18, від 08 вересня 2021 року в справі № 721/910/19, від 23 лютого 2023 року в справі № 340/2274/22, від 27 березня 2023 року в справі № 297/377/18, від 16 лютого 2024 року в справі № 947/7076/22, від 08 травня 2024 року в справі № № 401/1203/22, 761/15152/21, від 19 червня 2024 року в справі № 205/1543/23, від 13 листопада 2024 року в справі № 362/3769/23, від 07 травня 2025 року в справі № 280/5282/23, від 19 листопада 2025 року в справі № 357/14848/23, про те, що виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків; поновлення на роботі має бути реальним, тобто з відновленням трудових відносин між працівником і роботодавцем, що, виходячи зі змісту статей 21 і 24 КЗпП України, передбачає не лише винесення наказу про поновлення працівника на роботі, але й фактичний допуск його до роботи, виконання працівником своїх службових (посадових) обов`язків, а роботодавцем - обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату. 
За обставинами цієї справи станом на 12 червня 2024 року в структурі відповідача був відсутній такий структурний підрозділ, як Навчально-науковий інститут інфокомунікацій та програмної інженерії, у штатному розписі була відсутня посада директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії. Тобто на дату видання наказу т. в. о. ректора відповідача «Про поновлення на роботі Стрелковської» від 12 червня 2024 року № 01-05-168 було відсутнє її робоче місце, фонд оплати праці та відповідачем не організовані інші умови, що дозволяли їй приступити до виконання обов`язків директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії. Це свідчить про відсутність факту її реального поновлення на роботі й зумовлює нарахування середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. 
Судові витрати ОСОБА_1 , пов`язані із розглядом справи, складаються з витрат на отримання професійної правничої допомоги в розмірі 20 000,00 грн. 
Позиція інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу Державний університет інтелектуальних технологій і зв`язку зазначає, що набрання наказом чинності працівникові забезпечується реальна та юридично гарантована можливість приступити до виконання своїх трудових обов`язків, а роботодавець вважається таким, що належним чином виконав покладений на нього обов`язок щодо поновлення працівника на роботі, незалежно від подальшого волевиявлення працівника щодо фактичного виходу на робоче місце або початку виконання функціональних обов`язків. Наказ стосовно поновлення на роботі позивачки був оформлений із дотриманням вимог чинного трудового та діловодного законодавства, належним чином зареєстрований у системі внутрішнього документообігу закладу, підписаний уповноваженою посадовою особою та доведений до відома відповідних структурних підрозділів. Видання такого наказу відповідає висновкам Верховного Суду, згідно з якими належним виконанням рішення про поновлення на роботі є сам факт видання наказу, який створює можливість для працівника приступити до роботи, а відсутність фактичного виходу на робоче місце не може тлумачитися як невиконання рішення суду. 
Чинне законодавство не містить поняття «фактичного допуску» як юридичної умови виконання судового рішення про поновлення на роботі. Після видання наказу про поновлення ініціатива реалізації трудових прав переходить до працівника. Саме працівник повинен з`явитися на роботу, повідомити роботодавця про готовність виконувати посадові обов`язки та приступити до праці. Будь-яка пасивна поведінка працівника, його суб`єктивна оцінка або незгода з організаційними чи кадровими процесами роботодавця не можуть створювати для останнього нові юридичні обов`язки, не передбачені законом. Після видання наказу про поновлення на роботі від 12 червня 2024 року позивачка не оскаржила наказ про поновленнята постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, водночас ініціювала нові судові провадження щодо стягнення середнього заробітку за різні періоди, а також окремо - щодо законності наступного звільнення (справа № 522/13233/24). 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року в справі № 522/16652/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди було задоволено частково, а саме:
- визнано незаконним та скасовано наказ в. о. ректора Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку ОСОБА_2 «Про скасування наказу № 01-05-36 від 02 квітня 2021 року про припинення дії контракту» від 19 серпня 2021 року № 01-05-175;
- визнано незаконним та скасовано наказ в. о. ректора Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку ОСОБА_2 «Про звільнення та виключення зі складу вченої ради Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» від 19 серпня 2021 року № 01-05-176;
- поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку;
- стягнуто з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 20 серпня 2021 року до 22 жовтня 2021 року (дня ухвалення судового рішення) включно у розмірі 60 905,24 грн з утриманням із цієї суми обов`язкових податків, платежів і зборів у дохід держави;
- стягнуто з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену незаконним звільненням, у розмірі 5 000 грн з утриманням із цієї суми обов`язкових податків, платежів і зборів у дохід держави.
Постановою Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року залишено без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року в справі № 522/16652/21. 
У зв`язку з невиконанням рішення суду на користь ОСОБА_1 з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період :
- з 23 жовтня 2021 року до 07 листопада 2022 року за заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року;
- з 07 листопада 2022 року до 12 липня 2023 року за ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року;
- з 13 липня 2023 року до 07 травня 2024 року за ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2024 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2024 року в справі № 522/16652/21 заяву Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі про встановлення способу і порядку виконання рішення суду задоволено. Встановлено такий спосіб та порядок виконання рішенняПриморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року в справі № 522/16652/21: рішення суду підлягає виконанню шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку, а у разі відсутності рівнозначної посади - шляхом внесення змін до штатного розпису в частині поновлення посади директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку або іншої, рівнозначної посади.
На підставі наказу Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку від 12 червня 2024 року № 01-05-168 ОСОБА_1 на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року в справі № 522/16652/21, а також на підставі вимоги виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби в м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) від 17 травня 2024 року № 84520 щодо виконання виконавчого провадження № 71294047 від 16 березня 2023 року, з 20 серпня 2021 року поновлено на роботі на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку.
13 червня 2024 року за наказом № 01-05-169 припинено дію контракту, укладеного 02 квітня 2021 року із ОСОБА_1 з 14 червня 2024 року. 
Постановою державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28 червня 2024 року виконавче провадження № 71294047 закінчено на підставі виконання боржником, ОСОБА_1 поновлена на посаді. 
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження в справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Касаційне провадження відкрито попри малозначність справи з підстав, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; позивачка позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваною постановою; справа має виняткове значення для заявника (підпункти «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України). 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України).

Згідно з пунктами 2, 4 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Частиною сьомою статті 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (стаття 236 КЗпП України).

Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі 
за змістом статті 236 КЗпП України слід уважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі 
без поважних причин негайно після проголошення судового рішення. Виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі має відповідач, визначений боржником за виконавчим листом. 
Верховний Суд вже неодноразово зазначав у своїх постановах, що КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі» як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. За розуміння роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. Мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. Невчинення роботодавцем усіх дій, які включають у себе виконання рішення суду про поновлення на роботі, є підставою для покладення на нього відповідальності, визначеної статтею 236 КЗпП України.
Такі висновки викладені й у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року в справі № 702/725/17, від 15 травня 2020 року в справі № 500/424/19,  від 17 червня 2020 року в справі № 521/1892/18, від 08 вересня 2021 року в справі № 721/910/19, від 23 лютого 2023 року в справі № 340/2274/22,  від 27 березня 2023 року в справі № 297/377/18, від 16 лютого 2024 року в справі № 947/7076/22, від 08 травня 2024 року в справі № № 401/1203/22, 761/15152/21, від 19 червня 2024 року в справі № 205/1543/23, від 13 листопада 2024 року в справі № 362/3769/23, від 07 травня 2025 року в справі № 280/5282/23, від 19 листопада 2025 року в справі № 357/14848/23, на які посилається заявниця у касаційній скарзі. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року в справі № 522/16652/21   ОСОБА_3 поновлено на роботі на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії відповідача. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2024 року в справі № 522/16652/21 було встановлено, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року всправі № 522/16652/21 підлягає виконанню шляхом поновлення  ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії відповідача, а у разі відсутності рівнозначної посади - шляхом внесення змін до штатного розпису в частині поновлення посади директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії або іншої рівнозначної посади. 
Відповідно до обставин цієї справи наказом Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку від 12 червня 2024 року № 01-05-168 ОСОБА_1 на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року в справі № 522/16652/21, а також на підставі вимоги виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби в м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) від 17 травня 2024 року № 84520 щодо виконання виконавчого провадження № 71294047 від 16 березня 2023 року, з 20 серпня 2021 року поновлено на роботі на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку.
13 червня 2024 року був виданий наказ № 01-05-169, яким з 14 червня 2024 року її звільнено з посади директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії відповідача з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України через відсутність такого структурного підрозділу і посади у структурі та штатному розписі відповідача.
Тобто позивачку не було допущено до виконання її посадових обов`язків через скорочення структурного підрозділу, який очолювала ОСОБА_1 .
Отже, працівника було поновлено на посаді, яка на момент прийняття наказу про поновлення вже не існувала.
Відповідач не запропонував ОСОБА_1 посаду, рівнозначну посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії, як і не вніс змін до штатного розпису для відновлення посади директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії. 
Тобто формальне поновлення ОСОБА_1 наказом від 12 червня 2024 року № 01-05-168 відбулось до неіснуючого у відповідача структурного підрозділу на неіснуючу посаду; не мало місця фактичного допуску  ОСОБА_1 до роботи йвиконання посадових обов`язків за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії відповідача; відображення інформації про ОСОБА_1 у табелі обліку робочого часу не здійснювалося, як і нарахування  ОСОБА_1 заробітної плати. 
Оскільки реальне поновлення  ОСОБА_1 на роботі у відповідача на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії не відбулося, суд першої інстанції обґрунтовано виснував про те, щозатримка виконання відповідачем рішення Приморського районного суду  м. Одеси від 22 жовтня 2021 року всправі № 522/16652/21 продовжує тривати та зумовлює нарахування сум за статтею 236 КЗпП України. 
У справі, яка переглядається Верховним Судом, суд першої інстанції надав правову оцінку поданим сторонами доказам, правильно встановив фактичні обставини справи й зробив обґрунтовані висновки про те, що відповідач фактично не виконав рішення суду про поновлення позивачки на роботі, адже реального допуску до роботи не відбулося, а посада, на яку її поновлено, - скорочена, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за увесь час невиконання рішення про поновлення працівникана роботі.
Апеляційний суд помилково скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
З урахуванням встановлених у справі обставин ухвалене судом апеляційної інстанції судове рішення підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує постанову апеляційного суду і залишає в силі рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Висновки щодо застосування норм права

Касаційне провадження у малозначній справі було відкрито з тих підстав, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; позивачка позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваною постановою; справа має виняткове значення для заявника (підпункти «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), тому Верховний Суд формує висновок щодо застосування статті 236 КЗпП України стосовно виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді.

Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. 

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

За розуміння роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення. 

Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. Мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків. 

Невчинення роботодавцем усіх дій, які включають у себе виконання рішення суду про поновлення на роботі, є підставою для покладення на нього відповідальності, визначеної статтею 236 КЗпП України.

Керуючись статтями 389, 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Щукіна Олександра Сергійовича задовольнити.
Постанову Одеського апеляційного суду від 03 листопада 2025 року скасувати.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2025 року залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
І. М. Фаловська