ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 904/919/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Вронської Г. О., Студенця В. І.,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрростехнології"
на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2026
(головуюча - Золотарьова Я. С., судді: Джепа Ю. А., Фещенко Ю. В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрростехнології"
до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"
про стягнення заборгованості
Хронологія спору
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрростехнології" (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - Підприємство) про стягнення 526 401 грн основного боргу, 4 649,53 грн інфляційних втрат і 3 % річних у розмірі 9 821,34 грн.
2. 16.08.2024 Господарський суд Дніпропетровської області ухвалив рішення про часткове задоволення позову, присудив до стягнення з Підприємства суму основного боргу й інфляційні витрати у заявлених розмірах, тоді як 3 % річних на 7,22 грн менше, ніж заявляло Товариство.
3. 09.09.2024 на виконання цього рішення виданий наказ, він пред`явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби (далі - ВДВС), який відкрив виконавче провадження, у ході якого борг не погашений. 
4. 17.12.2025 Господарський суд Дніпропетровської області постановив ухвалу, якою за заявою Товариства зобов`язав Підприємство подати до суду звіт про виконання названого вище рішення протягом 30 календарних днів з моменту отримання цієї ухвали.
5. Підприємство подало звіт про виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2024 у цій справі, у якому вказано про хід виконавчого провадження та про розміри стягнутих з нього грошових коштів для задоволення вимог стягувачів. Товариство зі свого боку заперечувало проти нього.
6. 25.02.2026 цей же місцевий господарський суд постановив ухвалу, якою прийняв звіт Підприємства про виконання названого вище судового рішення у цій справі. Оскільки рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2024 у цій справі станом на момент розгляду судом звіту Підприємства про виконання цього рішення повністю не виконано, то суд першої інстанції у порядку статті 345-4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язав Підприємство подати звіт про виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2024 у справі №904/919/24 протягом трьох місяців з моменту отримання цієї ухвали суду.
7. Товариство оскаржило цю ухвалу до Центрального апеляційного господарського суду, просило її скасувати й ухвалити нове - про відмову у прийнятті звіту.
8. 11.03.2026 Центральний апеляційний господарський суд постановив ухвалу про залишення апеляційної скарги Товариства без руху за відсутності доказів сплати судового збору. Установив строк для усунення цього недоліку.
9. 13.03.2026 Товариство звернулося до суду апеляційної інстанції із заявою про відсутність необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу про прийняття звіту боржника про виконання судового рішення, оскільки це не передбачено Законом України "Про судовий збір", адже провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження у справі, у якій судовий збір сплачений при поданні позовної заяви.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
10. 23.03.2026 на підставі частини четвертої статті 174 і частин другої, шостої статті 260 ГПК України Центральний апеляційний господарський суд постановив ухвалу про повернення без розгляду апеляційної скарги Товариства на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2026 про прийняття звіту Підприємства про виконання названого вище судового рішення у цій справі. 
11. Мотивував тим, що частина друга статті 3 названого вище Закону містить вичерпний перелік заяв і скарг, за подання яких збір не справляється, тоді як оскарження ухвал, постановлених у порядку статті 345-4 ГПК України цим переліком не передбачено. Тому Товариство мало сплатити судовий збір у передбаченому підпунктом 8 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" порядку як за подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу суду у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Утім цей недолік апеляційної скарги у визначений апеляційним господарським судом строк Товариство не усунуло.
Короткий зміст касаційної скарги
12. Товариство у касаційній скарзі просить скасувати названу вище ухвалу суду апеляційної інстанції і направити справу до апеляційного господарського суду для продовження розгляду. Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 ГПК України. 
13. Основним доводом касаційної скарги Товариства є те, що у нього немає обов`язку сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу саме про прийняття звіту боржника про виконання судового рішення, тоді як протилежний висновок суду апеляційної інстанції про це є помилковим.
14. Звернуло увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.01.2018 у справі № 565/256/15-ц, про те, що не підлягає сплаті судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу про прийняття звіту боржника про виконання судового рішення.
15. Крім того Товариство звернулося до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 15.11.2024 у справі № 140/8660/20, від 08.04.2025 у справі № 260/9470/23 та від 24.09.2025 у справі № 400/464/24, про те, що частина друга статті 3 та підпункт 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", які уможливлюють справляння судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену у порядку статей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), є такими, що суперечать частині першій статті 8, частинам першій, другій статті 55, статті 129-1 Конституції України, і за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду поданої у порядку статей 382, 383 КАС України заяви, судовий збір сплаті не підлягає. 
16. Тож наполягає на тому, що не має обов`язку сплати судового збору за апеляційне оскарження ухвали, постановленої у порядку судового контролю за виконанням судового рішення, поданої у межах виконання судового рішення.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
17. Підприємство у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, вважаючи правильними висновки суду апеляційної інстанції щодо обкладання законодавцем судовим збором апеляційних скарг при оскарженні ухвал про прийняття звіту боржника про виконання судового рішення, тоді як Товариство такого обов`язку не дотрималося. Звернуло увагу на те, що незастосовним є Рішення Конституційного Суду України від 10.03.2026 № 2-р/2026 до норм ГПК України, оскільки у ньому вирішено питання невідповідності Конституції України положень частини другої статті 3 та підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" у тому, що вони уможливлюють справляння судового збору за подання апеляційної скарги і касаційної скарги на ухвали суду, постановлені у порядку статей 382, 383 КАС України. 
Позиція Верховного Суду
18. Як зазначалося раніше, повертаючи Товариству апеляційну скаргу на ухвалу місцевого господарського суду про прийняття звіту Підприємства про виконання названого вище судового рішення у цій справі, суд апеляційної інстанції мотивував неусуненням скаржником визначених судом недоліків і ненаданням документів, що підтверджують сплату судового збору в установлених порядку і розмірі. Суд апеляційної інстанції виснував, що скаржник мав обов`язок сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на оскаржувану ним ухвалу місцевого господарського суду, позаяк скарга на таку ухвалу не обумовлена частиною другою статті 3 Закону України "Про судовий збір" як така, за подання якої не справляється судовий збір. 
19. Звернення Товариства з касаційною скаргою мотивоване його незгодою із таким висновком суду апеляційної інстанції.
20. Тож на розгляд суду касаційної інстанції передано питання, чи сплачується судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, постановлену у порядку статті 345-4 ГПК України, про прийняття звіту боржника про виконання судового рішення. 
21. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.
22. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).
23. У ГПК України судовий контроль за виконанням судових рішень обумовлений статтями, що знаходяться у розділі VI.
24. Так, за змістом статті 339 цього Кодексу судовий контроль за виконанням судових рішень у господарських справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.
25. У КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах обумовлений статтею 381-1. 
26. Відповідно до частин першої, другої статті 345-1 ГПК України суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, за письмовою заявою стягувача може зобов`язати боржника подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у господарських справах, перелік яких обумовлений цією статтею. Стягувач може звернутися до суду із заявою, передбаченою частиною першою цієї статті, в разі невиконання боржником судового рішення та за умови відкриття виконавчого провадження.
27. Заява про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення у КАС України обумовлена статтею 382.
28. Стаття 345-4 ГПК України регулює питання ухвалення рішення за наслідками розгляду звіту про виконання судового рішення.
29. Частини перша, сьома цієї норми передбачають, що за наслідками розгляду звіту боржника суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 345-2 цього Кодексу. Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але боржником судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 345-2 цього Кодексу.
30. Аналогічна за межами регулювання та близька за змістом норма процесуального закону (стаття 382-3) міститься також у КАС України. 
31. Статтею 258 ГПК України визначено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, відповідно до частини третьої якої до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.
32. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір", частина перша статті 3 якого передбачає, що судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.
33. У статті 232 ГПК України, яка має назву "Види судових рішень", зазначено, що судовими рішеннями є ухвали, рішення постанови, судові накази. Отже, ухвала є однією з форм судового рішення.
34. Перелік заяв і скарг, за подання яких не справляється судовий збір, наведений у частині другій статті 3 Закону України "Про судовий збір", і в цьому переліку відсутні апеляційні скарги на ухвали, подані за наслідками постановлення їх у порядку статті 345-4 ГПК України. У частині другій статті 4 цього Закону не встановлено ставки судового збору за подання саме таких апеляційних скарг. 
35. Підпунктом 8 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду справляється судовий збір у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
36. Такий же розмір передбачений підпунктом 5 пункту 3 частини другої статті 4 цього ж Закону за справляння судового збору при поданні апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду до адміністративного суду.
37. Отже, приписами зазначених норм Закону встановлено ставку судового збору за подання до суду апеляційних та касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду першої інстанції, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено цим Законом справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами яких виносяться відповідні ухвали. Такий же висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у пунктах 5.1., 5.2. постанови від 29.05.2018 у справі № 915/955/15 і Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 24.07.2020 у справі № 911/4241/15.
38. Повертаючись до цієї справи, суд апеляційної інстанції повернув апеляційну скаргу, на ухвалу суду першої інстанції, постановлену з питання здійснення судового контролю у порядку статті 345-4 ГПК України, а, як зазначено раніше, ключовим питанням, яке порушується у доводах і вимогах касаційної скарги, є необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги на таку ухвалу.
39. 10.03.2026 Конституційний Суд України ухвалив Рішення № 2-р/2026 про визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину другу статті 3, підпункт 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" у тому, що вони уможливлюють справляння судового збору за подання апеляційної скарги і касаційної скарги на ухвали суду, постановлені у порядку статей 382, 383 КАС України. Указані норми втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
40. Колегія суддів вважає, що норма частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір", яка обумовлює перелік випадків, у яких не справляється судовий збір, є загальною нормою по відношенню до юрисдикції спорів і застосовується до більш широкого кола відносин, ніж обумовлені Рішенням Конституційного Суду від 10.03.2026 № 2-р/2026. Звідси колегія суддів не вбачає підстав застосовувати положення Закону України "Про судовий збір" у цій справі інакше, ніж виснував Конституційний Суд України. Тому застосовним і до обставин цієї справи є правовий підхід, викладений у названому вище Рішенні Конституційного Суду.
41. З метою забезпечення єдності судової практики та враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 10.03.2026 № 2-р/2026, колегія суддів вважає, що приписи частини другої статті 3 та підпункту 8 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" у системному зв`язку зі статтею 345-4 ГПК України слід розуміти так, що за подання апеляційної скарги на ухвали суду, постановлені у порядку судового контролю за виконанням судових рішень у господарських справах, зокрема, за подання апеляційної скарги на ухвалу про прийняття звіту боржника про виконання судового рішення, судовий збір не справляється. Повернення апеляційної скарги на такі ухвали з мотивів несплати судового збору є порушенням статей 55, 129 та 129-1 Конституції України щодо гарантування права на судовий захист та обов`язковості судового рішення.
42. Колегія суддів вважає, що особа, яка отримала на свою користь судове рішення, враховуючи конституційний принцип обов`язковості судового рішення, закріплений у пункті 9 частини першої статті 129-1 Конституції України, не повинна сплачувати судовий збір за звернення до суду з вимогою забезпечити виконання судового рішення (встановлення судового контролю), яке набрало законної сили, якщо законом прямо не встановлено обов`язок сплати такого збору.
43. До того ж Конституційний Суд України у названому вище рішенні звертав увагу на те, що судовий контроль за виконанням судового рішення є невід`ємною частиною права на судовий захист. Встановлення обов`язку сплачувати судовий збір за оскарження рішень, прийнятих на цій стадії, створює фінансовий бар`єр для доступу до правосуддя, що нівелює конституційний принцип обов`язковості судового рішення та право особи на ефективний судовий захист.
44. Водночас застосування іншого підходу було би проявом надмірного формалізму при трактуванні положень Закону України "Про судовий збір" і покладення на скаржника у цьому випадку обов`язку сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу, постановлену за результатами розгляду заяви, спрямованої на здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, зокрема, за подання апеляційної скарги на ухвалу про прийняття звіту боржника про виконання судового рішення, матиме наслідком порушення прав останнього на доступ до суду.
45. Тож, ураховуючи, що названі вище норми закону визнані неконституційними і у скаржника не було обов`язку сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу, прийняту за результатом розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, зокрема, за подання апеляційної скарги на ухвалу про прийняття звіту боржника про виконання судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного господарського суду як таку, що перешкоджає доступу до правосуддя, з направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання відкриття апеляційного провадження. Відповідно касаційну скаргу слід задовольнити. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
46. Пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу для продовження розгляду.
47. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм процесуального права (стаття 310 ГПК України).
Розподіл судових витрат
48. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції не розподіляються.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрростехнології" задовольнити.
2. Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2026 у справі № 904/919/24 скасувати.
3. Справу № 904/919/24 направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрростехнології" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2026.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуюча І. Кондратова
Судді Г. Вронська
В. Студенець