Номер провадження: 22-ц/813/3165/26 
Справа № 522/19506/23
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С., 
за участю:
секретаря Добряк Н.І.,
представника ОСОБА_1 – адвоката Доніної Л.А.,
представника ОСОБА_2 – адвоката Борогана В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Доніна Людмила Анатоліївна, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2025 року, повний текст якого складено 11 листопада 2025 року та ухваленого під головуванням судді Шенцевої О.П., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків №№3, 3А, 3Б «СІМЕКС» по АДРЕСА_1 , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном багатоквартирного будинку, та стягнення моральної шкоди, 
встановив:

03.10.2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні спільним майном багатоквартирного будинку та стягнення моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач здійснила незаконну реконструкцію власної квартири АДРЕСА_2 , із її розширенням, шляхом улаштування другого рівня квартири безпосередньо на конструкції даху житлового будинку АДРЕСА_3 . Внаслідок самочинної забудови відповідача, 8 поверховий будинок АДРЕСА_3 опинився 9 поверховим. 
Позивач, будучи співвласником багатоквартирного будинку та вважаючи дії відповідача протиправними, просила суд усунути перешкоди у здійсненні позивачем ОСОБА_3 права користування та розпоряджання майном багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , у наступний спосіб:
- зобов`язати ОСОБА_2 власними силами та за власний рахунок, знести (демонтувати) з даху багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 самовільну прибудову до приміщень дахової котельні будинку, яка влаштована відповідачем при реконструкції квартири АДРЕСА_2 , та в технічному паспорті даної квартири, складеному 28.05.2012 Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об?єктів нерухомості» (далі – КП «ОМБТІ та РОН») позначена як «мансарда»;
- зобов`язати ОСОБА_2 власними силами та за власний рахунок привести квартиру АДРЕСА_2 в первинний стан відповідно до технічного паспорту даної квартири, складеного 14.10.1998 КП «ОМБРІ та РОН»;
- зобов`язати ОСОБА_2 власними силами та за власний рахунок привести дах багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану, а саме: виконати роботи по відновленню цілісності конструкції перекриття (даху), зовнішнього вигляду його фасадів, виведених на дах (над покрівлею) інженерних комунікацій;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн. 

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27.10.2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмолено (т.2, а.с.114-117).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника адвоката Доніної Л.А. ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду, ухвалення нового судового рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.131-140).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою від 22.02.2022 №300863561 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна (т.1, а.с.24).
Підстава виникнення права власності - Свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 , видане 01.11.2001 Виконавчим комітетом Одеської міської ради.

Відповідач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою №204132054 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (т.1, а.с.27).
Підстава виникнення права власності - Свідоцтво про право власності №063/99 від 22 лютого 1999 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради (т.1, а.с.22).

Тобто, у відповідності до ч.2 ст.382 ЦК України, а також за змістом ч.1 ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», сторони у даній справі є співвласниками майна багатоквартирного будинку   АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності.
Пунктом 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник (користувач, володілець), який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник (користувач, володілець), права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

За змістом ч.2 ст.42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Будинок сторін є частиною житлового комплексу багатоквартирних будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 , на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці загальною площею 0, 9670 га, кадастровий номер 5110137500:45:001:0001.
Вказані будинки містять загалом 106 квартир, які є приватною власністю фізичних осіб.

20.08.2000 року власники багатоквартирних будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 заснували Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 «СІМЕКС» (ідентифікаційний код юридичної особи - 25831535, місцезнаходження: 65044, місто Одеса, провулок Дунаєва, 3) (далі - ОСББ «СІМЕКС»).

З 16.10.2000, житловий комплекс перебуває в управлінні ОСББ «СІМЕКС», яке здійснює управління спільним майном багатоквартирних будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 , про що складено Акт приймання-передачі житлового комплексу та Акт приймання-передачі земельної ділянки (т.1, а.с.38-39, 40).

У відповідності до ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і заміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

З матеріалів справи вбачається, що, починаючи з 2008 р., відповідач ОСОБА_4 самочинно розпочала реконструкцію власної квартири АДРЕСА_6 із її розширенням, шляхом улаштування другого рівня квартири безпосередньо на конструкції даху житлового будинку АДРЕСА_3 , та із прибудовою цих житлових приміщень до газової дахової котельні влаштованої на сусідньому будинку АДРЕСА_3 .
Внаслідок самочинної забудови відповідача, 8-ми поверховий будинок АДРЕСА_3 опинився 9-ти поверховим, а квартира відповідача збільшилась на 196 кв.м.

Більше того, виконавчий комітет Одеської міської ради (далі ВК ОМР) видав відповідачу ОСОБА_2 . Свідоцтво про право власності на квартиру   АДРЕСА_2 , в якому посвідчив, що об`єкт, який в цілому складається з приміщень, загальною площею 385,5 кв.м, житловою площею 185,2 кв.м, відображених у технічному паспорті від 28.05.2012, дійсно належить на праві приватній власності ОСОБА_2 , замість свідоцтва про право власності, виданого ВК ОМР №063/99, зареєстрованого ОМБТІ та РОН під №3257-стор. 114-кн. 120доп. від 04.03.1999.

У зв`язку з цим, КП «ОМБТІ та РОН» здійснило реєстрацію права власності відповідача, реєстраційний № 37390343, що у свою чергу свідчить про те, що зі спільної власності співвласників ОСББ «СІМЕКС» було вилучено неподільне майно - частина даху 8-ми поверхового будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 196 кв.м, без згоди його співвласників, у тому числі без згоди позивачки.

Колегія суддів зазначає, що дах багатоквартирного будинку відноситься до його конструктивних елементів, та відповідно до ст.1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) є неподільним майном.
Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку, яке за змістом ст. 193 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» не підлягає відчуженню.

Вирішуючи зазначений спір, колегія суддів виходить із того, що згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом п. 1.3 Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 р. № 4- рп/2004, справа № 1-2/2004 питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.
У відповідності до ст.369 ЦК України будь-які дії щодо майна, що перебуває у спільній власності повинні здійснюватись з урахуванням думки всіх співвласників цього майна.

Доводи заявника апеляційної скарги стосовно того, що за проєктом багатоквартирного будинку   АДРЕСА_1 , на поверхні його даху розташоване технічне оснащення, яке забезпечує належне функціонування жилого будинку, без доступу до якого експлуатація будинку неможлива - загальні інженерні комунікації, виходи вентиляційних шахт, зливові стоки та інші технічні пристрої, що необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир, матеріалами справи не спростовані.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що не маючи згоди співвласників неподільного майна, ігноруючи приписи ст.369 ЦК України, ст.ст.10, 19 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», відповідач ОСОБА_4 одноособово вирішила питання щодо спільної сумісної власності членів ОСББ «СІМЕКС», що виразилось в наступних діях:
внесення змін у загальні інженерні комунікації з водо, тепло, газопостачання житлового комплексу;
прибудова житлових приміщення квартири АДРЕСА_6 до дахової газової котельні, яка обслуговує в цілому житловий комплекс;
до 8-ми поверхового будинку АДРЕСА_3 фактично добудувала 9-й поверх у вигляді мансарди (другого рівня) квартири АДРЕСА_6 ;
перенесення в середину квартири АДРЕСА_6 конструкції даху будинку   АДРЕСА_1 ;
за рахунок спільного майна багатоквартирного будинку, збільшення квартири АДРЕСА_6 - в межах по першому рівню - на 10 кв.м, та у загальній площі - на 196 кв.м.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме: 
протоколом засідання Правління ОСББ «СІМЕКС» від 05.12.2008 (т.1, а.с.41);
протоколом №5 загальних зборів членів ОСББ «СІМЕКС» від 08.12.2011 (т.1, а.с.42-44);
листом співвласників ОСББ «СІМЕКС» про те, що останні ніколи не надавали згоду ОСОБА_5 - власнику квартири АДРЕСА_6 , на початок будівельних робіт й на передачу в її користування або у власність даху багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 ;
спільною заявою власників житлового комплексу, власників квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 (26 підписів) (т.1, а.с.65);
технічними умовами ВАТ «ОДЕСАГАЗ» №846 №10.06.2011, виданими Голові ОСББ «СІМЕКС», щодо прокладки газопроводу (т.1, а.с.66);
Актом виконаних робіт ВКП «ІВІК ЮГ» щодо реконструкції теплотраси на даху будинку АДРЕСА_1 на замовлення ОСОБА_2 - власника квартири АДРЕСА_6 та ОСОБА_6 - власника квартири АДРЕСА_7 (т.1, а.с.67);
Приписом Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області від 07 вересня 2012 року №15/09/09-49 на усунення порушень, виявлених при проведенні планової перевірки дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки, безпечного поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення тощо у газовому господарстві ОСББ «СІМЕКС», що знаходиться: м.Одеса, пров.Дунаєва, 3 (т.1, а.с.68, 69);

Крім того, у відповідності до постанови Верховного Суду по справі №522/668/13-ц від 06 листопада 2019 року скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 01.03.2017, та було залишено в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.02.2016, яким, в свою чергу, було частково задоволено позов ОСББ «СІМЕКС» до ОСОБА_2 , треті особи - ВК ОМР, Реєстраційна служба ГУЮ в Одеській області, та визнано недійсним Свідоцтво про право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_2 (т.1, а.с.45-48, 49-57).
При цьому, в ході розгляду справи №522/668/13-ц, Верховним Судом встановлено наступне: «Разом з цим, приймаючи до уваги доводи апеляційних скарг про те, що власником нежитлового приміщення (даху), яке знаходиться над квартирою відповідача ОСОБА_2 , та яке було використане нею під час реконструкції власної квартири для збільшення її площі, належить на праві власності ОСОБА_6 , який є власником суміжної з відповідачем квартири АДРЕСА_8 , апеляційний суд залишив поза увагою відповідь юридичного департаменту Одеської міської ради від 03 листопада 2015 року № 3309вих (а.с. 14, том 4) відповідно до якого за інформацією, наданою КП «БТІ» Одеської міської ради станом на 31 грудня 2012 року право власності на нерухоме майно даху (дахів) багатоквартирних будинків за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 не зареєстроване. Також відповідно до листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 21 липня 2016 року №° 01-17/240,241, 242 публ (а.с. 177, том 4) право власності на нежитлове приміщення загальною площею 346,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 08 червня 2001 року № 013036 в КП «БТІ» Одеської міської ради, не було зареєстровано (т.1, а.с.55-звор.).
Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд у вищевказаній справі дійшов помилкового висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 здійснила реконструкцію квартири за рахунок нежитлового приміщення (даху), що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , а не за рахунок спільного майна співвласників багатоквартирного будинку, не перевірив, чи передбачалось проектною документацією будинку АДРЕСА_1 можливість облаштування мансардного поверху, з урахуванням пункту 2.18 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», чи погоджувалось з іншими співвласниками будинку передача у власність частини даху, чи мало місце втручання в інженерну систему та комунікації будинку.
Внаслідок розгляду даної цивільної справи, Верховний Суд вказав, що позивачем доведений факт порушення відповідачем ОСОБА_2 права співвласників багатоквартирного будинку на неподільне майно - дах будинку АДРЕСА_1 , що має наслідком визнання недійсним оспорюваного Свідоцтва.

На підставі ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, Висновком №СЕ-2-1-101/14 від 29.05.2014 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №522/13199/13-ц за позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 до ОСОБА_2 про зобов`язання звільнити дах будинку, шляхом приведення квартири та даху в первинний стан згідно з технічним паспортом будинку, виконаної атестованим експертом ТОВ «Судова незалежна експертиза» встановлено, що реконструкція квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , з переобладнанням та влаштуванням другого рівня за рахунок даху будинку, не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (т.1, а.с.111-134).
Експерт дійшов висновку про те, що знесення (демонтування) з даху багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 прибудови, влаштованої при реконструкції квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_2 до приміщень дахової котельні будинку, яка на плані технічного паспорту реконструйованої квартири АДРЕСА_6 позначена як мансарда та приведення реконструйованої вищевказаної квартири в первинний стан, відповідно до технічного паспорту інвентаризації від 14.10.1998 року, - є можливим та за умови дотримання правил безпеки, технології виконання певних видів робіт, за необхідності розроблення проєкту на демонтаж конструкції, обачності робітників тощо технічно безпечним.

Більше того Висновком №ЕС-2401-1-1778.21 від 14.05.2021 за результатами проведеної комісійної судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі №5222/13665/13-ц зроблено висновки про те, що документацією на житловий будинок по АДРЕСА_1 на час прийняття його в експлуатацію (січень 1999р.) не передбачалося влаштування мансарди над квартирою АДРЕСА_6 , належної ОСОБА_2 , що розташована на 8-му поверсі вказаного житлового будинку та позначена на плані технічного паспорту реконструйованої квартири АДРЕСА_6 .
Реконструкція квартири АДРЕСА_6 на 8-му поверсі в житловому будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , з переобладнанням та влаштуванням 2-го рівня (мансарди) за рахунок даху будинку не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (т.1, а.с.71-110).
Знесення (демонтування) з даху багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 прибудови до приміщень дахової котельні будинку, яка влаштована ОСОБА_2 при реконструкції квартири АДРЕСА_6 та на плані технічного паспорту реконструйованої квартири АДРЕСА_6 позначена як мансарда, є можливим та технічно безпечним. При цьому, до початку виконання робіт зі знесення вказаної мансарди (демонтажних робіт) має бути у встановленому законодавством порядку розроблена.
Приведення реконструйованої квартири АДРЕСА_2 в первинний стан відповідно до технічного паспорту інвентаризації від 14.10.1998 р., в тому числі і виконання робіт по відновленню конструкції перекриття (даху) вказаного житлового будинку, зовнішнього вигляду його фасадів, виведених на дах (над покрівлею) інженерних комунікацій тощо є можливим.

У відповідності до ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, постановою Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №822/2149/18 встановлено, що за змістом ч. 7 ст. 376 ЦК України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил...
В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, ст. 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.

Постановою Верховного Суду від 11.08.2020 по справі №296/5460/17 встановлено, що відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.
Вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за наявності двох умов: доведеності факту порушення прав; будівництво є самочинною забудовою.

Самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: 1) власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; 2) власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; 3) самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Наявність хоча б однієї із трьох ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Аналогічний правовий висновок містить постанова Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 520/17520/14-ц.

Позиція Верховного Суду полягає у тому, що вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою, про що вказано в постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 458/1173/14-ц.

Більше того, у відповідності до постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 по справі №725/5630/15-ц юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: 1) істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; 2) неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. 
При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо».

Крім того, постановою Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 (провадження № 61- 2417сво19) встановлено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту».

З огляду на усталену практику Верховного Суду, а також з метою чіткішого і яснішого викладення правової позиції, Велика Палата Верховного Суду вирішила уточнити свій висновок, висловлений у постанові від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, та зазначила, що для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення із даним позовом до суду, житлові приміщення, самочинно збудовані відповідачем ОСОБА_2 , на даху багатоквартирного будинку, не зареєстровані за нею на праві власності в державному реєстрі.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 № 14-рп/2011 «У справі за конституційним зверненням ОСОБА_13 щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» зі змінами» власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача ОСОБА_1 на спільне майно багатоквартирного будинку є усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання майном через зобов`язання відповідача знести (демонтувати) самочинну споруду (мансарду) з даху багатоквартирного будинку, та відновити цілісність конструкції даху до попереднього стану загальнобудинкових інженерних мереж (ст.ст.376, 391 ЦК України).

Крім того, згідно постанови Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду від 24.10.2022 по справі №640/22599/19, ефективним способом захисту прав є знесення самочинного будівництва за рішенням суду, в разі якщо буде доведено, що об`єкт має ознаки самочинного будівництва.
Цей висновок узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №826/12543/16, а також у постанові Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №815/3172/18, від 30.03.2021 у справі №826/5513/17.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц поки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Оскільки кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, про що було вказано вище, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, чого позивач ОСОБА_1 фактично була позбавлена протягом тривалого часу, а тому неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 їй було завдано моральну шкоду.
При цьому колегія суддів зазначає, що моральна шкода підлягає стягненню з відповідача на підставі ч.1 ст.23 ЦК України, згідно з якою особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала (ч.1 ст.1167 ЦК України).
Колегія суддів враховує, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із наступними змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Колегія суддів враховує, що прибудова відповідачем до дахової газової котельні самочинно облаштованих житлових приміщень та не погоджене уповноваженими службами перенесення газового трубопроводу на даху будинку, може призвести до загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків, про що вказувала позивач ОСОБА_1 .

Оскільки у відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, то суд апеляційної інстанції оцінює її в розмірі 7500 грн.
При цьому колегія суддів враховує Методичні рекомендації, надані в розділах 5, 6 листа Міністерства юстиції України від 13.05.2004 №35-13/797.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання майном багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 власними силами та за власний рахунок, знести (демонтувати) з даху багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 самовільну прибудову до приміщень дахової котельні будинку, привести квартиру АДРЕСА_2 в первинний стан відповідно до технічного паспорту даної квартири, складеного 14.10.1998 року КП «ОМБТІ та РОН» та привести дах вказаного багатоквартирного будинку №3 до попереднього стану.
Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 7 500 грн., судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 576,64 грн та на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 2 147,20 грн. 

Часткове задоволення апеляційної скарги і позовних вимог полягає у тому, що не всі її доводи прийняті судом апеляційної інстанції до уваги та розмір моральної шкоди стягнутий в розмірі 7 500 грн., замість заявленого 150 000 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Доніна Людмила Анатоліївна, задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2025 року скасувати.
Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків №№3, 3А, 3Б «СІМЕКС» по АДРЕСА_1 , про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном багатоквартирного будинку, та стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпоряджання майном багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , у наступний спосіб:
Зобов`язати ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_9 , власними силами та за власний рахунок, знести (демонтувати) з даху багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 самовільну прибудову до приміщень дахової котельні будинку, яка влаштована відповідачем при реконструкції квартири АДРЕСА_2 , та в технічному паспорті даної квартири, складеному 28.05.2012 Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», позначена як «мансарда»;
Зобов`язати ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_9 , власними силами та за власний рахунок привести квартиру АДРЕСА_2 в первинний стан відповідно до технічного паспорту даної квартири, складеного 14.10.1998 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості»;
Зобов`язати ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_9 , власними силами та за власний рахунок привести дах багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану, а саме: виконати роботи по відновленню цілісності конструкції перекриття (даху), зовнішнього вигляду його фасадів, виведених на дах (над покрівлею) інженерних комунікацій.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 7500 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок). 

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 2 147,20 (дві тисячі сто сорок сім гривень 20 копійок). 
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 576,64 (дві тисячі п`ятсот сімдесят шість гривень 64 копійки). 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 05.06.2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева