Справа №: 452/2312/26
Провадження № 3/452/1038/2026

П О С Т А Н О В А
Іменем України

23 червня 2026 року м. Самбір

Суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Пташинський І.А., розглянувши справу про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої в
АДРЕСА_1 , непрацюючої, 

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до протоколу, складеного інспектором ВРПП Самбірського РВП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції Лисик Р.Я., 07.06.2026 року о 00 год. 22 хв. в
с. Чуква по вул. Самбірській, Самбірського району Львівської області водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом - автомобілем марки «Hyundai – Santa Fe» державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку за допомогою приладу Alcotest Drager 6820, результат 1,26%, що підтверджується тестом2499 від 07.06.2026 року, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру. Від керування транспортним засобом відсторонена,  чим порушила п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху.
Зазначені дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
В судовому засіданні  ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнала, та пояснила, що 07.06.2026 року інспектором поліції було складено на неї протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з тим, що вона нібито перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що вищевказані дії поліцейського були вчинені не у відповідності до закону, порушують її права, а тому її вина не доведена, просила справу закрити. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши наявні в справі письмові докази, надавши їм оцінку в сукупності, приходжу до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до підпункту «а» пункту 2.9 ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП зазначає, що відповідальність за вказане правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок огляду особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного сп`яніння визначений ст.266 КУпАП, «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі Порядок) та «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015
№ 1452/735, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858 (далі - Інструкція).
Відповідно до цих нормативних актів, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп`яніння, з ознаками такого стану, при цьому ознаки такого стану виписані в п.3 р.І вищевказаної Інструкції: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. 
Згідно п.2 та п.3 Порядку, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного,
наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки
транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом. 
У відповідності з п.6 р.І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). 
Відповідно до п. 7 розділу 1 Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Згідно ч.2 та ч.3 ст.266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП працівником поліції надано наступні докази:
- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 686016 від 07.06.2026;
- рапорт інспектора ВРПП Самбірського РВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції Лисик Р.Я. від 07.06.2026;
- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 07.06.2026;
- направленням на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 07.06.2026; 
- тест чек № 2499 від 07.06.2026 о 00.26 год; 
- DVD-R диск з відеозаписом (три відеофайли) з нагрудних боді-камер поліцейських та відеореєстратора, на яких відображено зафіксовані обставини справи.
Відповідно до п.9) ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
У п.1) ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
У п.п.1 п.2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозанису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026 (далі – Інструкція «1026»), передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Відповідно до п.2 р.ІІ Інструкції 1026, портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.
Згідно з п.5 розділу II Інструкції №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
П.1 розділу III Інструкції №1026 передбачено, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.
Таким чином, Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, містить чіткий перелік пристроїв, з допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію, та не надає право поліцейським здійснювати відеофіксацію будь-якими іншими невстановленими пристроями.
Судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 686016 від 07.06.2026вказано номери технічних засобів відеозапису № 905799 та №905611 - нагрудних камер поліцейських, на які здійснювався відеозапис на місці події 07.06.2025, однак на долученому до протоколу про адміністративне правопорушення DVD-R диску знаходиться крім записів із вказаних у протоколі нагрудних боді-камер поліцейських ще й відеозапис з невідомого відеореєстратора, встановленого усередині салону службового транспортного засобу, без номера із назвою «2026-06-09 19.18.21» (1-й відеофайл). 
Номенклатурний та інвентарний номер відеореєстратора, встановленого усередині салону службового транспортного засобу поліцейських (1-й відеофайл - «2026-06-09 19.18.21»), в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 686016 від 07.06.2026не вказано і не зазначено, що такий доданий до даного протоколу. 
Вимога про обов`язковість зазначення відомостей про технічний засіб, яким був здійснений відеозапис вбачається також із постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.05.2018 по справі №337/3389/16-а, адміністративне провадження № К/9901/29775/18.
У рішенні Конституційного суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим для виконання на території України, зазначено, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.
Таким чином, наданий працівником поліції із невідомого відеореєстратора відеозапис із назвою «2026-06-09 19.18.21» (1-й відео файл на DVD-R диску), інформацію про який не було зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення та в інших матеріалах справи, на якому зафіксовано факт керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 , суд визнає неналежним доказом у справі та до уваги не приймає, оскільки він здобутий з порушенням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року.

Аналогічну позицію до вищезазначеного висловив Верховний суд КАС по справі
№ 428/2769/17 від 24.01.2019 року, в якій суд зазначив, що жодної інформації про фіксацію правопорушення із застосуванням технічних засобів та про технічний засіб не містить, а тому це є грубим порушенням законодавства.
При цьому, з матеріалів справі судом не встановлено, що працівник поліції був позбавлений можливості зафіксувати правопорушення за допомогою нагрудної камери, однак такою можливістю не скористався. 
Відповідно до постанови Сьомого апеляційного суду від 02.07.2020 року, у справі №686/4414/20, «Відеозапис з нагрудної камери поліцейського не є належними доказами у справі, оскільки вони не відображають відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність».
В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про свідків, які можуть підтвердити або спростувати факт того, що 07.06.2026 року о 00 год. 22 хв. в с. Чуква по вул. Самбірській, Самбірського району Львівської області водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом - автомобілем марки «Hyundai – Santa Fe» державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, хоч з відеозаписів з боді-камер поліцейських вбачається, що очевидці даної події були присутні під час оформлення адмінматеріалів поліцейськими.
Відповідно до ч 2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Суд позбавлений права самостійно збирати докази у справі адміністративне правопорушення.
Частина 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським судом з прав людини й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України», рішення від 09.06.2011).
Як уже зазначалось, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення.
У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 p., заява №36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Згідно з рішенням у справі «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р., заява №926/08) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
Розглядаючи справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності слід керуватися принципом, згідно з яким винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях. Будь-які сумніви у винуватості особи повинні тлумачитися на її користь.
Однак, працівниками поліції не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативних фактів доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. TheUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Щодо рапорту інспектора поліції, суд вважає, що рапорт не є беззаперечним доказом, оскільки у розумінні ст. 251 КУпАП, такий рапорт не може вважатися належним і допустимим доказом учинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого
ч. 1ст. 130 КУпАП.
Таку ж позицію висловив Верховний Суду від 20.05.2020 р. у справі №524/5741/16-а. Верховний Суд, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.
Наведені обставини дозволяють зробити висновок про те, що матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містять у собі належних та допустимих доказів, які б, поза розумним сумнівом, підтверджували вину останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, суд приходить до висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 130 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст.7, ч. 1 ст.130, ст.245, п. 1 ч. 1 ст.247, ст.ст.251,252,256,266, 280,283,284, 287 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі відносно  ОСОБА_1  за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя