ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 р.	Справа № 520/25796/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Пасечнік О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/25796/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2   
про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 , перший відповідач), Військової частини НОМЕР_2 (далі – ВЧ НОМЕР_2 , другий відповідач), в якому просив суд:
- визнати незаконними та скасувати наказ ВЧ НОМЕР_1 від 06.04.2023 №47 про результати службового розслідування;
- визнати незаконними та скасувати наказ ВЧ НОМЕР_2 № 77-РС від 03.07.2023 про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади командира автомобільного відділення взводу матеріально – технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 та призупинення військової служби в частині, що стосується позивача;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 поновити з 13.06.2023 ОСОБА_1 військову службу та на займаній посаді командира автомобільного відділення взводу матеріально – технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 .
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року по справі № 520/25796/25 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року по справі № 520/25796/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 по справі № 520/25796/25 скасовано.
Адміністративну справу № 520/25796/25 за позовом ОСОБА_1 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року по справі № 520/25796/25 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 та ВЧ НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року по справі № 520/25796/25 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з належним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку та доказів поважності таких причин.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року по справі № 520/25796/25 заяву представника позивача про поновлення строку звернення до суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 та ВЧ НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 .
Позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без розгляду.
Позивач не погодився з вказаною ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на її не законність, необґрунтованість та порушення судом норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2026 у справі № 520/25796/25 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказує, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 позовну заяву у справі №520/25796/25 було повернуто позивачу, однак постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026 вказану ухвалу скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Після цього ухвалою від 16.02.2026 суд першої інстанції відкрив спрощене позовне провадження, проте ухвалою від 08.04.2026 залишив позов без руху та зобов`язав позивача подати заяву про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску. Позивач відповідне клопотання подав, однак ухвалою від 21.04.2026 суд відмовив у поновленні строку та залишив позов без розгляду. 
Не погоджуючись із такою ухвалою, апелянт вказує, що суд першої інстанції неправильно оцінив питання дотримання строку звернення до суду, оскільки місячний строк, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України для спорів щодо проходження публічної служби, має обчислюватися з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Позивач стверджує, що фактична обізнаність зі спірними наказами настала 02.06.2024 після отримання матеріалів службового розслідування, що підтверджується даними поштового трекінгу та не заперечувалося відповідачем. 
Апелянт наголошує, що після отримання відповідних матеріалів позивач первинно звернувся до суду 02.07.2024 із позовом у справі №520/18446/24, тобто в межах місячного строку з дати фактичної обізнаності. У цій справі ухвалою від 08.07.2024 суд відкрив спрощене позовне провадження, що, на думку апелянта, свідчить про прийняття судом доводів щодо своєчасності звернення або, принаймні, про відсутність підстав для застосування наслідків пропуску строку за ст. 123 КАС України. Разом з тим справа №520/18446/24, яка мала бути розглянута у строк, визначений ст. 258 КАС України, перебувала у провадженні суду до 26.09.2025 та саме цього дня суд залишив первинний позов без розгляду через недоліки оформлення ордера адвоката. Зауважує, що протягом перебування поданої вперше справи у провадженні суду позивач не міг подати новий тотожний позов, оскільки одночасне існування двох спорів між тими самими сторонами, з тим самим предметом і з тих самих підстав могло б розцінюватися як зловживання процесуальними правами за п. 2 ч. 2 ст. 45 КАС України.
Після постановлення ухвали від 26.09.2025 у справі №520/18446/24 позивач скористався правом на повторне звернення, передбаченим ч. 4 ст. 240 КАС України, та подав позов у цій справі (№520/25796/25) 29.09.2025, тобто на наступний робочий день, оскільки 27 та 28 вересня 2025 року були вихідними. Апелянт вважає, що це підтверджує відсутність будь-якого зволікання з боку позивача.
З огляду на це стверджує, що суд першої інстанції мав оцінювати не лише проміжок часу від 02.06.2024 до 29.09.2025 формально, а й складові цього періоду: час від фактичної обізнаності до первинного звернення; час перебування первинної справи у провадженні суду; та час від залишення первинного позову без розгляду до повторного звернення. На переконання апелянта, основна частина цього строку була зумовлена обставинами, які не залежали від волевиявлення позивача.
Також апелянт не погоджується з висновком суду про те, що у первинній справі не вирішувалося питання поновлення строку. Вказує, що суд у справі №520/18446/24 відкрив провадження і не залишав позов без руху у зв`язку з пропуском строку, а тому питання своєчасності первинного звернення фактично було оцінене судом. 
Щодо доводів суду першої інстанції про неоскарження ухвали про залишення первинного позову без розгляду, апелянт зазначає, що підстав для її апеляційного оскарження не було, оскільки позивач визнав законність такої ухвали та реалізував надане ч. 4 ст. 240 КАС України право на повторне звернення до суду. На його переконання, оскарження законної ухвали за таких обставин, навпаки, могло б свідчити про зловживання процесуальними правами. Зазначив, що недоліки оформлення ордера адвоката, які стали підставою для залишення первинного позову без розгляду, не повинні позбавляти самого позивача доступу до правосуддя, тим більше що представника вже притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а відповідний ордер вилучено з документообігу. 
Також вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 27.08.2024 у справі №420/4639/21, оскільки, за твердженням скаржника, така справа Верховним Судом не розглядалася і відповідні правові висновки не формувалися. Водночас наведені судом першої інстанції висновки Верховного Суду щодо моменту, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, апелянт вважає такими, що не враховують специфіку спірних правовідносин та обставини повторного звернення до суду.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з таких підстав.
Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що спір стосується проходження та звільнення з публічної служби, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, передбачений ч.5 ст. 122 КАС України. Суд зазначив, що позивач вказав про ознайомлення зі спірним наказом 02.06.2024, тоді як повторно до суду звернувся 29.09.2025, тобто з пропуском установленого законом строку.
Оцінюючи доводи представника позивача щодо поважності причин пропуску строку, суд першої інстанції вказав, що відкриття провадження у справі №520/18446/24 не свідчить про вирішення питання поновлення строку звернення до суду, оскільки суд у тій справі не застосовував положення ст. 123 КАС України. Крім того, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, зокрема викладені у постанові від 18.03.2026 у справі №320/3656/25, суд зазначив, що повторне звернення до суду після залишення первинного позову без розгляду не змінює загальних правил обчислення строків звернення до суду.
За висновком суду, представником позивача не наведено належних та достатніх обґрунтувань існування об`єктивних та непереборних перешкод для своєчасного звернення до суду, у зв`язку з чим заяву про поновлення строку звернення до суду залишено без задоволення, а позовну заяву - без розгляду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
При цьому, реалізація особою права на звернення до суду із позовом чи заявою (клопотанням) повинна здійснюватись з дотримання встановленого законодавством процесуального порядку, зокрема, з дотриманням вимог КАС України.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Частиною 1 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частинами 2 та 3 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Пунктом 7 частини першої статті 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.
Відповідно до частини 4 статті 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
З матеріалів електронної справи, а саме з тексту позовної заяви вбачається, що позивач у період з 31.03.2023 по 23.06.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у медичній частині військової частини НОМЕР_3 та у КЗ «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни». 
Вперше ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з аналогічним позовом 02.07.2024, якому присвоєно №520/18446/24.
В обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивач посилається на те, що зі спірними наказами ознайомлений не був. Про їх існування дізнався в рамках отримання правової допомоги, отримавши матеріали службового розслідування 02.06.2024.
Колегія суддів зазначає, що наведені судом першої інстанції висновки Верховного Суду щодо розмежування понять «дізнався» та «повинен був дізнатися» стосуються визначення початку перебігу строку звернення до суду при первинному зверненні особи за судовим захистом.
Водночас у даній справі визначальне значення має оцінка усієї процесуальної поведінки позивача, зокрема своєчасності первинного звернення до суду, тривалості перебування первинної справи у провадженні суду та відсутності безпідставного зволікання після залишення первинного позову без розгляду.
Проте, судом першої інстанції не було з`ясовано час коли позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав.
Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 справа №340/1019/19).
За таких обставин колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції формально підійшов до застосування положень ст. 122 КАС України та не надав належної оцінки наведеним обставинам у їх сукупності.
Посилання суду першої інстанції на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2026 у справі №320/3656/25, колегія суддів вважає нерелевантними до спірних правовідносин, оскільки у вказаній справі Верховний Суд виходив із того, що після залишення первинного позову без розгляду позивач повторно звернувся до суду через майже півроку, не навівши належних обґрунтувань такого тривалого зволікання та не вчинивши жодних процесуальних дій щодо оскарження ухвали про залишення позову без розгляду. При цьому Верховний Суд окремо звернув увагу саме на відсутність будь-якого обґрунтованого виправдання зволікання у вчиненні процесуальних дій. 
Натомість у даній справі повторне звернення ОСОБА_1 до суду відбулося 29.09.2025, тобто фактично на наступний робочий день після постановлення ухвали від 26.09.2025 про залишення первинного позову без розгляду, що свідчить про відсутність невиправданих зволікань з боку позивача та добросовісну реалізацію ним права, передбаченого ч. 4 ст. 240 КАС України.
Крім того, у постанові від 18.03.2026 у справі №320/3656/25 Верховний Суд, навпаки, зазначив, що тривале перебування первинної справи у провадженні суду не може ставитися у вину позивачу та перешкоджати доступу особи до правосуддя. 
Отже, наведені у вказаній постанові висновки Верховного Суду не спростовують доводів апеляційної скарги, а фактичні обставини справи №320/3656/25 істотно відрізняються від обставин цієї справи, що виключає можливість застосування відповідних висновків до спірних правовідносин.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду не надавши належної оцінки обставинам, які передували первинному зверненню позивача з позовом до суду, часу коли позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення своїх прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2026 постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року по справі № 520/25796/25 скасувати.
Справу № 520/25796/25 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено 10.06.2026 року