РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/4732/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 
до	Військової частини НОМЕР_1 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту – відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії відповідача щодо проведення нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану відпустку, за 2025 рік у кількості 15 днів та грошової компенсації за невикористану відпустку, як учаснику бойових дій за 2025 роки в кількості 14 днів у рік звільнення всупереч п.3, п.6 розділу XXXI, “Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260;
зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, за 2025 рік у кількості 15 днів та грошової компенсації за невикористану відпустку, як учаснику бойових дій за 2025 в кількості 14 днів у рік звільнення відповідно до п.3, п. 6 розділу XXXI, “Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 з врахуванням вислуги років;
стягнути з відповідача 36598,76 грн. грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки УБД (2025) у рік звільнення при вислузі до 10 років, які не були нараховані та виплачені при звільненні.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 303 від 21.10.2025 при звільнені йому нараховано та проведено виплату грошової компенсації за невикористану відпустку за 2022 рік у кількості 30 днів, за 2023 рік у кількості 15 днів, за 2024 рік у кількості 30 днів, за 2025 рік у кількості 15 днів та виплатити грошову компенсацію за 14 днів невикористаної відпустки, як учаснику бойових дій згідно з пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 , 2025 роки. Згідно з довідкою про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення при звільненні позивача у жовтні 2025 року нараховано та виплачено компенсацію за невикористану відпустку при звільнені в сумі 72445,79 грн. та компенсацію відпустки УБД при звільнені в сумі 67616,07 грн.. В порушення пункту 3 розділу XXXI “Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам”, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 розмір грошової компенсації за невикористані 15 днів щорічної основної відпустки за 2025 рік, а також за 14 днів додаткової відпустки УБД (2025) у рік звільнення при вислузі до 10 років обчислено без застосування коефіцієнта 2.5 календарних дні, що призвело до не нарахування та не виплати позивачу коштів в повному обсязі. Позивач вважає, що такі дії відповідача протиправними у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою суду від 23.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено строк на подання відзиву.
Відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначив, що ні положення статті 10-1 Закону України від «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ані пункту 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 не передбачають застосування «коефіцієнту» кратності 2,5 календарних дні за дні невикористаних відпусток.
У відповіді на відзив позивач підтримав позицію викладену в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , з 16.10.2017 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України на різних посадах, в тому числі у військовій частині НОМЕР_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 19.10.2025 № 138-РС, ОСОБА_1 звільнений з військової служби на підставі пп. “б” (за станом здоров`я - на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2025 № 303 позивач з 21.10.2025 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Вислуга років становить: загальна – 07 років 10 місяців 10 днів.
Наказано виплатити грошову компенсацію за невикористані 30 діб щорічної основної відпустки за 2022 рік, 15 діб – за 2023 рік, 30 діб – за 2024 рік та за 15 діб – 2025 рік, а також за невикористані 14 днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій щорічно за 2020-2025 роки.
Згідно з грошовим атестатом №7/1/282 від 24.01.2026 позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки у сумі 72445,79 грн. та компенсацію невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 та за 2025 роки в сумі 67616,07 грн.
Вважаючи, що йому невірно розраховано розмір компенсацій за невикористану щорічну основну відпустку та невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне
Частиною 4 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011) передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260).
Згідно з пунктом 3 Розділу XXXI Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку:
тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня;
тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня;
тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня;
тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.
Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.
Грошове забезпечення за період відпустки виплачується до дня закінчення відпустки включно на підставі наказу командира військової частини.
Аналіз положень пунктом 3 Розділу XXXI Порядку № 260 у взаємозв`язку із нормами статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в контексті спірних правовідносин дає підстави для висновку, що у рік звільнення військовослужбовцям, звільненим з військової служби, за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Проте, іншим військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, за їх бажанням, виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, які визначаються пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, а також за дні відпустки за минулі роки.
При цьому, розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення, військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, за їх бажанням обчислюється з урахуванням вислуги років, зокрема, тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня за кожен повний місяць служби у році звільнення.
Тобто, у рік звільнення військовослужбовцю, звільненого з військової служби з інших підстав, аніж за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, який має вислугу до 10 календарних років, виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки за минулі роки, а також невикористані дні щорічної основної відпустки, та дні додаткової відпустки у році звільнення, однак із розрахунку 2,5 календарних дня за кожен повний місяць служби прослужений в році звільнення.
Суд зауважує, що питання застосування положень пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260 при вирішенні питання щодо обчислення грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних і додаткових відпусток було предметом дослідження Верховного Суду у постанові від 30.06.2022 у справі № 420/2803/21 у подібних правовідносинах, де при звільненні позивача з військової служби за станом здоров`я (підпункт "б" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ) останньому нарахували грошову компенсацію за дні невикористаних відпусток без застосування (до усіх цих днів) кратності.
Так, у цій справі Верховний Суд зауважив, що у разі звільнення військовослужбовців з інших підстав, крім тих чотирьох, які зазначено в абзаці першому пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260 (за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів ), тривалість щорічної основної відпустки (яка за загальним правилом має надаватися протягом календарного року) - у році звільнення - залежить від кількості повних місяців служби у році звільнення і має надаватися з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до згаданого пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ. Приміром, якщо відпустка військовослужбовця, який має вислугу понад 20 календарних років (як-от позивач у справі № 420/2803/21) становить 45 календарних днів, то 1/12 від цієї тривалості становитиме 3,8 дні (45:12) за один повний місяць служби.
Суд касаційної інстанції також підкреслив, що грошове забезпечення за період наданої відпустки або грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної і додаткової відпусток - виплата яких тут пов`язується зі звільненням військовослужбовців з військової служби - залежить від підстав звільнення з військової служби, відповідно й від умов (правил) надання їм відпустки, які визначені Законом № 2011-ХІІ (абзаци перший, другий пункту 14 статті 10-1 цього Закону). Опосередковано до такого висновку наштовхують також положення абзацу четвертого пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, які передбачають відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця (за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів ).
Верховний Суд зазначив, що при звільненні з військової служби з таких підстав, як за віком, за станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів військовослужбовцю - у році звільнення - надається можливість піти у відпустку повної тривалості, на яку він має право відповідно до пункту 1, а також пункту 2 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, або отримати замість них грошову компенсацію, у тому числі за невикористані дні відпусток за минулі періоди.
Інакша ситуація з тими військовослужбовцями, які звільняються з інших підстав, аніж згадані чотири. Їм - у році звільнення - дається можливість піти у щорічну основну відпустку, але тривалість цієї відпустки, по суті, буде пропорційна часу військової служби у році звільнення. Алгоритм визначення цієї пропорції написано вище (абзац перший пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ).
На підставі аналізу означених норм Верховний Суд у справі № 420/2803/21 дійшов висновку, що кратність, яку треба застосовувати при обчисленні цих виплат відповідно до абзацу третього пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260, може стосуватися тих військовослужбовців й умов/правил надання їм відпусток, які передбачені абзацом першим пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, тобто коли це стосується військовослужбовців, які звільняються з інших підстав, ніж як за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів (у тексті пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260 (абзац другий) їх синтаксично виокремлено як "інші військовослужбовці"), і яким при звільненні відпустка надається (чи замість якої вони можуть отримати грошову компенсацію) з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ. Водночас, ця кратність, якщо зважити на синтаксичну побудову норми абзацу третього пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260, стосується обчислення грошового забезпечення/грошової компенсації щодо відпусток військовослужбовців у рік звільнення.
Іншими словами, застосування кратності при обчисленні грошового забезпечення/грошової компенсації щодо всіх днів невикористаної щорічної відпустки (основної і додаткової) військовослужбовців у зв`язку зі звільненням зі служби - тим паче незалежно від підстав їх звільнення - не передбачено і це суперечило б (наведеним вище) положенням Закону № 2011-ХІІ щодо надання відпусток військовослужбовцям.
Висновки й підходи, наведені Верховним Судом у цій постанові, є релевантними до обставин цієї справи.
Тут варто також зауважити, що ані нормами статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, ані пунктом 3 розділу XXXI Порядку № 260 не передбачено застосування "кратності" 2.5 календарних днів за всі дні невикористаної відпустки (на чому наполягає позивач) при обчисленні грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 13.04.2023 у справі № 420/139/21, від 28.04.2023 у справі № 280/7318/20 та від 19.12.2025 у справі №420/12942/20 за подібних правовідносин.
З матеріалів справи встановлено, що позивача звільнили з військової служби за станом здоров`я (пункт 3 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”) згідно з наказом від 19.10.2025 №138-РС. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2025 № 303 наказано виплатити грошову компенсацію за невикористані 30 діб щорічної основної відпустки за 2022 рік, 15 діб – за 2023 рік, 30 діб – за 2024 рік та за 15 діб – 2025 рік, а також за невикористані 14 днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій щорічно за 2020-2025 роки.
Згідно з грошовим атестатом №7/1/282 від 24.01.2026 позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022, 2023, 2024 та 2025 роки у сумі 72445,79 грн. та компенсацію невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 та за 2025 роки в сумі 67616,07 грн.
У справі встановлено, що позивачеві нарахували грошову компенсацію за невикористані відпустки без застосування (до усіх цих днів) кратності 2,5 дні. 
Суд зазначає, що для цього й не було підстав, адже позивач звільнений з військової служби «за станом здоров`я» й грошову компенсацію йому нарахували за усі дні невикористаних щорічних відпусток, у тому числі й у році звільнення (якщо такі були). 
Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.
Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) 
Повний текст рішення складений 05.06.2026.

Суддя       Олег ГРЕСЬКО