Справа № 175/17741/25
Провадження № 2/175/3727/25
РІШЕННЯ 
Іменем України
"18" травня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря судового засідання Гусєвої К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром маркет" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" (код ЄДРПОУ: 43311346, місцезнаходження: 08200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204) через свого представника звернулося до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 14.07.2021 року ОСОБА_1 уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики №175627277, підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У зв`язку з невиконанням укладеного договору, у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у сумі 13552 грн., з яких: 4000 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 9552 грн. - сума заборгованості за відсотками. 21.12.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2112, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором позики №175627277 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», в подальшому право вимоги за договором позики набуло ТОВ "Фінпром Маркет" на підставі договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року. 
Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04.11.2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
05.01.2026 року через систему “Електронний суд” представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому висловив незгоду із заявленими позовними вимогами. Зазначив, що матеріали справи не містять належних доказів укладення саме відповідачем договору позики, зокрема, відсутні докази проходження нею ідентифікації на сайті позикодавця. Також заперечується факт отримання відповідачем грошових коштів, оскільки позивачем не надано доказів їх зарахування на картковий рахунок позичальника. Крім того, сторона відповідача вказує, що нарахування відсотків здійснено поза межами погодженого сторонами строку кредитування, у зв`язку з чим сума заборгованості за нарахованими відсотками є неспівмірною з наданими фінансовими послугами. Щодо укладених договорів факторингу відповідачка посилається на те, що не була належним чином повідомлена про відступлення права вимоги, а матеріали справи не містять належних доказів переходу права вимоги саме до позивача. На підставі викладеного представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, а також зменшити розмір витрат на правову допомогу.
Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2026 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.
Відповідач та її представник в судове засідання також не з`явилися, через систему «Електронний суд» надіслали заяву про розгляд справи без їх участі.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 
14.07.2021 року ОСОБА_1 уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики №175627277, підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором gLq37BpzSC. 
Відповідно до п. 2 Договору позики «Параметри та умови позики» сторони визначили, що сума кредиту 4000 грн.; строк кредитування/строк договору 30 днів; процентна ставка/день 1,99%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою становить 2,70% в день. 
Пунктом 5.1. договору визначено, що позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (tm«mycredit»), в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки, а також із правилами постійно діючої акції під умовною назвою «oh my freedom (перша позика 0.01%)» для споживачів фінансових послуг тов «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (тм «mycredit»), розміщених за адресою https://mycredit.ua/ua/akcii/.
Відповідно до п. 5.2. договору визначено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documentslicense/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.
У відповідності до п. 12,17 договору передбачено, що він укладений дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Інші умови цього правочину регулюються правилами, які є невід`ємною частиною договору.
Згідно довідки від 14.07.2021 року ОСОБА_1 була ідентифікована в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з метою підписання договору від 14.07.2021 року за допомогою одноразового ідентифікатора gLq37BpzSC.
Згідно копії платіжної інструкції від 14.07.2021 року відбулося перерахування коштів у сумі 4000 грн. на платіжну картку НОМЕР_1 .
Зарахування грошових коштів також підтверджується листом АТ «Ощадбанк», відповідно до якого на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_2 , до якого емітовано банківську картку № НОМЕР_3 . Згідно з випискою по вказаному рахунку, 15.07.2021 року на рахунок було зараховано грошові кошти у сумі 4000 грн.
21.12.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2112, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором позики №175627277 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», що підтверджується реєстром прав вимог №4.
31.03.2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» уклали договір факторингу №310323-ФМ, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників.
Згідно реєстру боржників до договору факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року, ТОВ «Фінпром маркет» набуло права грошової вимоги за договором позики №175627277 від 14.07.2021 року в сумі 13552 грн., з яких: 4000 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 9552 грн. 
Відповідно до Реєстру прав вимог від 03.04.2023 року до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року ТОВ «Фінпром маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11 696 грн 21 коп., з яких 4000 грн - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 7696 грн. 21 коп. - сума заборгованості за відсотками.
Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.
Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як встановлено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Суд звертає увагу, що ст. 628 ЦК України визначено, що договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Положеннями ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно ч. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
На підтвердження укладення договору позики позивачем долучено договір позики №75627277, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором gLq37BpzSC, правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 14.05.2021 року, виписку по картковому рахунку позичальника, що підверджує факт перерахування грошових коштів.
У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
При цьому, суд критично ставиться до тверджень відповідача та його представника щодо недоведенності факту укладення договору позики, оскільки матеріалами справи підтверджено, що договір позики №75627277 від 14.07.2021 року укладено в електронній формі, та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором.
Отже, суд доходить висновку, що сторонами було погоджено всі істотні умови договору, зокрема, порядок нарахування відсотків за користування позикою.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Тлумачення наведених вище норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
На підтвердження факту відступлення права вимоги позивачем було надано договір факторингу №2112, укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а також договір факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 . 
Отже, суд доходить висновку, що позивач набув право вимоги за договором позики №75627277 від 14.07.2021 року.
Щодо позовних вимог у частині стягнення нарахованих відсотків за договором позики у розмірі 9552 грн., суд виходив з наступного.
Умовами укладеного договору, а саме, п. 17 договору, передбачено застосування Правил, які є невід`ємною частиною договору. Позивачем було долучено до позовної заяви правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 14.05.2021 року.
Так, пунктом 6.5. Правил визначено, що у разі неповернення / повернення не в повному розмірі / несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.
Судом встановлено, що договором позики визначено строк користування позикою з 14.07.2021 року по 13.08.2021 року. Водночас умовами договору передбачено застосування Правил, якими врегульовано можливість продовження строку користування позикою та нарахування процентів у разі прострочення виконання зобов`язань.
На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позивач правомірно здійснював нарахування процентів за користування позикою, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази, суд доходить висновку, що позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп.
Щодо витрат на правову допомогу, суд виходив з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року, витяг з акту №8-П приймання-передачі наданої правничої допомоги адвокатом Ткаченко Ю.О. від 07.03.2025 року, з якого вбачається, що позивачем за надання юридичної допомоги було сплачено 3500 грн, у зв`язку з чим суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на корить позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 27, 76-81, 89, 141, 258, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-
УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром маркет" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" (код ЄДРПОУ: 43311346, місцезнаходження: 08200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204) заборгованість за договором позики №75627277 у сумі 13552 грн (тринадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві гривнi).
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" (код ЄДРПОУ: 43311346, місцезнаходження: 08200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204) сплачений судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривнi ) грн 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 3500 грн (три тисячі п`ятсот гривень).
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. С. Журавель