ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1332/26 Справа № 199/12825/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - ЛИСЕНКО В. О. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 червня 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Ворони Б.А. захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 його - адвоката Сидоренка В.В. розглянувши апеляційну скаргу захисника Сидоренка В.В. на постанову судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 18 березня 2026 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , який отримував посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 03.04.1996, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду 19.08.2025 о 10:20 годині водій ОСОБА_1 у с. Зелене по вул. Центральна, 1, керував транспортним засобом «ВАЗ 21213», н.з. НОМЕР_3 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: неприродна блідість; звужені зіниці, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому порядку в закладі охорони здоров`я, водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 18 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумі доходів громадян в сумі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір 665,60 грн.
З таким судовим рішенням не погодився захисник адвокат Сидоренко В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , та оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, ухвалена з порушенням норм процесуального права, не відповідає фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню. Зазначає, що порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, ПДР України, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, та Інструкцією № 1452/735. Вказує, що у зв`язку зі складенням протоколу на місці події працівники поліції повинні були направити ОСОБА_1 на проходження огляду до найближчого закладу охорони здоров`я, однак цього зроблено не було. Вказує, що працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, розташованому в м. Краматорськ, що зафіксовано на відео о 10:21:07 годині, однак цей заклад, на переконання захисника, не є найближчим медичним закладом. Зазначає, що найближчим медичним закладом є КНП «Добропільська лікарня інтенсивного лікування», яка розташована за адресою: Донецька область, м. Добропілля, вул. Гагаріна, буд. 3, що підтверджується Переліком закладів охорони здоров`я, яким надається право на проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зазначає, що з місця зупинки транспортного засобу Донецька область, Покровський район, с. Зелене, вул. Центральна, буд. 1 до КНП «Добропільська лікарня інтенсивного лікування» відстань становить 44 км, орієнтовний час руху 37 хвилин, тоді як до м. Краматорськ відстань становить 90 км, орієнтовний час руху 1 година 28 хвилин, що підтверджується скриншотами з Google Maps. Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що Інструкцією № 1452/735 передбачено направлення особи саме до найближчого закладу охорони здоров`я, уповноваженого на проведення огляду на стан сп`яніння, а не до найближчого закладу охорони здоров`я, який може проводити лабораторні дослідження. Зазначає, що проведення огляду в медичному закладі включає огляд особи, проведення тесту на вміст наркотичного засобу, а у разі позитивного результату відібрання біологічного середовища для лабораторного дослідження. Вказує, що статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено вичерпний перелік підстав для зупинки транспортного засобу, однак у матеріалах справи відсутні об`єктивні дані на підтвердження того, що у працівників поліції була законна підстава для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Зазначає, що у зв`язку з безпідставною зупинкою транспортного засобу складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не можна вважати допустимим доказом. Посилається на доктрину «плодів отруєного дерева» та вказує, що порушення порядку збирання доказів тягне втрату такими доказами юридичної сили. Також посилається на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17, відповідно до якого безпідставна зупинка водія поліцією не є законною, а тому подальші вимоги поліції, зокрема щодо проходження огляду на стан сп`яніння, водій виконувати не зобов`язаний. Вказує, що відповідно до Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Зазначає, що із відеозапису подій за участі ОСОБА_1 не вбачається, яким саме чином працівник поліції встановив наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння. Зазначає, що не було встановлено будь-якої поведінки ОСОБА_1 , яка не відповідає обстановці, оскільки він адекватно реагував на питання працівників поліції, його розмова була логічною, спокійною та відповідала характеру подій, а будь-яких проявів неадекватної поведінки він не допускав. Вказує, що припущення поліцейського про наявність ознак наркотичного чи алкогольного сп`яніння мають бути обґрунтованими, а відповідні ознаки очевидними, а не удаваними. Вказує, що зазначення працівниками поліції ознак сп`яніння саме по собі не свідчить про їх фактичну наявність у особи, а тому, на переконання захисника, працівниками поліції не доведено факту наявності у ОСОБА_1 ознак сп`яніння. Зазначає, що ОСОБА_1 не було відсторонено від подальшого керування після складення протоколу про адміністративне правопорушення. Вказує, що поліцейські не відбирали у нього письмову розписку із зобов`язанням не сідати за кермо транспортного засобу в день складення протоколу, що, на думку захисника, також свідчить про порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння, передбаченого ст. 266 КУпАП. Вказує, що суд першої інстанції не надав адекватної, належної та обґрунтованої оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не врахував положення ст. 62 Конституції України, практику Європейського суду з прав людини щодо стандарту доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву» та гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які застосовуються до проваджень про адміністративні правопорушення у кримінально-правовому аспекті. Просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нову постанову, якою провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку сторін по справі, суд апеляційної інстанції, вважає апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду – без змін за таких підстав.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується:
?відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 427641 від 19.08.2025, що складений у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, зі змістом якого ОСОБА_1 ознайомлений без зауважень, про що свідчить його підпис у протоколі. Зі змісту пояснень ОСОБА_1 слідує: «Керував ВАЗ 2121, в наркологію їхати відмовляюсь»;
?змістом направлення на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.08.2025, з якого убачається, що водій ОСОБА_1 мав ознаки наркотичного сп`яніння, був направлений до Краматорського наркологічного диспансеру для проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, проте відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я;
?матеріалом відеозапису працівника поліції, з якого убачається, що водій ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час керування автомобілем «ВАЗ 21213». Під час перевірки документів у ОСОБА_1 поліцейський виявив у водія ознаки наркотичного сп`яніння, які оголосив ОСОБА_1 . Поліцейський запропонував ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння. На питання працівника поліції ОСОБА_1 відповів: «Вчора курив». На питання працівника поліції: «В наркологію будемо їхати?», ОСОБА_1 відповів: «Та навіщо, щоб права забрали?». Поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Після чого ОСОБА_1 ухилявся від чіткої відповіді щодо вимоги пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі та повідомляв, що в нього не має часу, прохав поліцейського його відпустити та прохав працівників поліції не притягувати його до відповідальності. Після чого поліцейський ще раз запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відповів: «Не має часу». Після чого ОСОБА_1 було повідомлено, що відносно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 відсторонили від керування транспортним засобом. В подальшому відносно ОСОБА_1 склали протокол про адміністративне правопорушення, з яким ОСОБА_1 ознайомлений під підпис.

Проаналізувавши докази по справі, суд апеляційної інстанції вважає, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є безпідставними.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення суд не вирішує як самостійний предмет спору питання про визнання дій працівників поліції щодо зупинення транспортного засобу протиправними. Такі вимоги можуть бути предметом окремого судового розгляду в порядку адміністративного судочинства або перевірки компетентними органами у разі звернення особи із відповідною заявою.
Разом із тим апеляційний суд у межах цього провадження перевіряє, чи свідчать наведені доводи про істотне порушення процедури, яке вплинуло або могло вплинути на допустимість, належність та достовірність доказів, покладених в основу висновку про винуватість особи.
Сам по собі довід про незаконність або безпідставність зупинення транспортного засобу, без встановлення того, що внаслідок такої зупинки були істотно порушені права особи, порядок проведення огляду на стан сп`яніння, порядок фіксації відмови від проходження огляду чи порядок складення адміністративних матеріалів, не є безумовною підставою для закриття провадження у справі або визнання доказів недопустимими.
Крім того, в умовах дії правового режиму воєнного стану перевірка документів осіб, транспортних засобів та здійснення відповідних заходів контролю можуть проводитися уповноваженими особами у порядку, визначеному законодавством. При цьому з матеріалів справи убачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений у Донецькій області, біля лінії бойових дій. Тому за відсутності даних про істотне порушення прав особи самі по собі заперечення щодо підстав зупинки транспортного засобу не спростовують факту вчинення адміністративного правопорушення та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не доведено наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, є безпідставними.
Право поліцейського виявляти водіїв із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів унормовано Законами України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух», постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Ознаки сп`яніння встановлює поліцейський під час спілкування з водієм, а наявність таких ознак саме і є підставою для пропонування водію пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Апеляційним судом встановлено, що у ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість, звужені зіниці, які не реагують на світло. Вказані ознаки наркотичного сп`яніння прямо передбачені Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
При цьому доводи захисника про те, що у ОСОБА_1 не було встановлено поведінки, яка не відповідає обстановці, не спростовують правильності висновків по справі, оскільки така ознака ОСОБА_1 працівниками поліції не інкримінувалася. Наявність інших ознак наркотичного сп`яніння, зокрема неприродної блідості та звужених зіниць, які не реагують на світло, була достатньою підставою для висунення поліцейським законної вимоги пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння.
Крім того, з відеозапису убачається, що поліцейський візуально оглянув ОСОБА_1 , ліхтариком світив останньому в очі, після чого оголосив водію виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. На це ОСОБА_1 повідомив: «Вчора курив», а надалі, після пропозиції пройти огляд у медичному закладі, фактично ухилявся від чіткої відповіді, повідомляв про відсутність часу та просив працівників поліції не притягувати його до відповідальності.
Отже, доводи апелянта про відсутність ознак сп`яніння, логічність розмови та адекватну поведінку ОСОБА_1 носять суб`єктивний характер і не спростовують наявності у працівника поліції підстав для направлення водія на огляд на стан наркотичного сп`яніння.
Твердження захисника про тверезість водія могло бути об`єктивно перевірено лише шляхом проходження ОСОБА_1 медичного огляду в закладі охорони здоров`я, однак від такого огляду останній відмовився, чим і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 мали направити до КНП «Добропільська лікарня інтенсивного лікування», а не до медичного закладу в м. Краматорськ, також є необґрунтованими.
Відповідно до п. 12 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 за № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
У відповідності до наказу Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації від 29.07.2025 № 246/73-25 затверджено порядок проведення оглядів громадян на встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння чи перебування під дією лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в медичних закладах Донецької області, на період воєнного стану. Згідно додатку № 2 до вказаного наказу тільки КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорська», що розташоване в місті Краматорську Донецької області, а також відокремлений структурний підрозділ «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорська», розташований у місті Слов`янську Донецької області мають право проводити лабораторні обстеження біологічних середовищ осіб на встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння чи перебування під дією лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При цьому згідно п. 7 Розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 за № 1452/735, проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 мав ознаки наркотичного сп`яніння і з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння направленням від 19.08.2025 був направлений до Краматорського наркологічного диспансеру, яким є КНП «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорська», що розташоване в місті Краматорську Донецької області, який має право проводити лабораторні обстеження біологічних середовищ осіб на встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння чи перебування під дією лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тому доводи захисника про те, що поліцейські були зобов`язані направити ОСОБА_1 саме до КНП «Добропільська лікарня інтенсивного лікування», не спростовують правильності дій працівників поліції, оскільки у даному випадку було враховано не лише територіальну відстань, а й наявність у відповідного закладу повноважень та можливості проведення необхідних лабораторних обстежень для встановлення стану наркотичного сп`яніння.
Таким чином, працівники поліції направили водія до закладу охорони здоров`я, уповноваженого на проведення відповідного огляду та лабораторних досліджень, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не було належним чином відсторонено від подальшого керування транспортним засобом після складення протоколу, є безпідставними. З матеріалів відеозапису убачається, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про його відсторонення від керування транспортним засобом. 
Відсторонення від керування транспортним засобом є заходом забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення, а не елементом складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Незастосування такого заходу або недоліки його оформлення не можуть автоматично свідчити про відсутність події чи складу адміністративного правопорушення, якщо матеріалами справи підтверджено, що водій керував транспортним засобом, мав ознаки наркотичного сп`яніння, йому було запропоновано пройти огляд у встановленому порядку, однак він від такого огляду відмовився.
Отже, посилання апелянта на невідсторонення водія від керування є необґрунтованими та не впливають на правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Посилання апеляційної скарги на недопустимість доказів, доктрину «плодів отруєного дерева», ст. 62 Конституції України та практику Європейського суду з прав людини також не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови.
Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, не встановив таких істотних порушень процедури оформлення матеріалів справи, які б свідчили про недопустимість доказів або унеможливлювали використання їх для підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Докази, наявні у справі, є послідовними, узгоджуються між собою та в сукупності підтверджують, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, мав ознаки наркотичного сп`яніння, був належним чином направлений на огляд до закладу охорони здоров`я, проте від проходження такого огляду відмовився.
За таких обставин доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди захисника з оцінкою доказів та не містять обставин, які б спростовували встановлений факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Дії, вчинені ОСОБА_1 є умисними, становлять підвищену суспільну небезпеку, створюють реальну загрозу безпеці дорожнього руху та учасникам цього руху, що обґрунтовує необхідність застосування передбаченого законом комплексного стягнення, зокрема позбавлення права керування транспортними засобами.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова є незаконною та необґрунтованою, не знайшли свого підтвердження. Такі твердження апелянта суд розцінює як спробу уникнути адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вчиненні якого встановлена вина ОСОБА_1 .
Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Сидоренка В.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 18 березня 2026 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо  ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя