Справа №: 398/2716/26	

провадження №: 2/398/3137/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"04" червня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі :
головуючої судді – Ремезок А.Ю.
при секретарі судового засідання Остапенко А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Олександрія цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за позовом Товариства із обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ :
Позиції сторін, процесуальні дії
Позивач Товариство із обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування вимог позивач вказує, що 15.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 18292-08/2023, відповідно до умов якого Товариство надало ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8000,00 грн, які відповідачка зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування кредитом у термін, встановлений договором.
13.12.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 13122023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до боржників, зокрема до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 18292-08/2023 від 15.08.2023.
Оскільки відповідачем не виконано зобов`язання по кредитному договору, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором у розмірі 80 000,00 грн, судові витрати в розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.
Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. В судове засідання не з`явилась. 16.05.2026 надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що банківська картка, на яку надавався кредит АТ КБ «ПриватБанк» 5457-08-хх-хххх-5883, закрита і видалена, що унеможливлює подальше нарахування будь-яких комісій чи відсотків. 18.05.2026 надала суду додатковий відзив, в якому зазначила, що позовні вимоги визнає частково – лише в сумі основного боргу (тіла кредиту) в розмірі 8 000,00 грн. Щодо решти суми у розмірі 72 000,00 грн заперечує повністю, посилаючись на неспівмірність вимог, оскільки нарахована сума відсотків та штрафних санкцій у 9 разів перевищує суму отриманого кредиту; максимальний розмір денної процентної ставки обмежений Законом України «Про споживче кредитування»; у період воєнного стану відповідно до п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від відповідальності за прострочення зобов`язань (штрафи та пеня можуть не нараховуватись).
Ухвалою від 11.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному порядку із викликом сторін. Витребувано докази У АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження факту належності банківської карки № 5457-08-хх-хххх-5883 ОСОБА_1 та отримання нею кредиту в розмірі 8 000,00 грн на вказану банківську картку.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2статті 247 ЦПК України, не здійснювалося.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Судом встановлено, що 15.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 шляхом обміну електронними повідомленнями укладено договір про надання фінансового кредиту № 18292-08/2023, відповідно до умов якого товариство надало відповідачці фінансовий кредит в розмірі 8 000 грн. строком на 360 днів, які відповідачка зобов`язалась повернути та сплатити проценти у розмірі 2,50 % у день.
Договір з боку ОСОБА_1 підписано шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Крім того, сторони узгодили паспорт споживчого кредиту та графік платежів, що є додатком № 1 до укладеного між сторонами договору № 18292-08/2023 від 15.08.2023, відповідно до якого сторони домовились, що загальна вартість кредиту становить 80 000,00 грн, із яких 8 000,00 - тіло кредиту, 72 000,00 грн - проценти за користування кредитом.
На виконання умов укладеного договору 15.08.2023 ТОВ «Аванс Кредит» перерахувало грошові кошти в сумі 8 000,00 грн грн на карту НОМЕР_1 , яка належить відповідачці, що підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 20.05.2026 та довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (iPay.ua) №3466 250630114656 від 30.06.2025.
Всупереч умов кредитного договору, відповідач не виконала свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків.
13.12.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №13122023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до боржників, зокрема до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 18292-08/2023 від 15.08.2023.
Акт приймання-передачі письмового та електронного Реєстру Боржників від 13.12.2023 до Договору факторингу № 13122023 від 13.12.2023 був підписаний 13.12.2023 між ТОВ «Аванс-Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Позивачем до матеріалів справи долучено копії платіжних інструкцій про сплату ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на рахунок ТОВ «Аванс-Кредит» коштів за договором факторингу №13122023 від 13.12.2023.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 13122023 від 13.12.2023 до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором №№ 18292-08/2023 від 15.08.2023, загальна сума заборгованості –32 200,00 грн, з яких: сума заборгованості за відсотками – 24 200,00 грн, сума заборгованості за основною сумою боргу – 8 000,00 грн.
Відповідно до розрахунків, наданих позивачем, у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором № 18292-08/2023 від 15.08.2023 в розмірі 80 000,00 з яких: 8 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою кредиту, 72 000,00 грн - сума заборгованості за відсотками, що відповідає погодженим сторонами умовам кредитного договору.
Так, на дату відступлення права вимоги за договором факторингу №13122023 від 13.12.2023, заборгованість відповідачки складала 32 200,00 грн (8 000,00 грн - за тілом кредиту, 24 200,00 - грн за відсотками). На 08.08.2024 загальна заборгованість за договором кредиту склала 80 000,00 грн (8 000,00 грн за тілом кредиту, 72 000,00 грн - заборгованість за відсотками).
Релевантні джерела права
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За змістом ч.ч.1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Приписами ч.1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Положеннями частин 1 та 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
За змістом ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Оцінка доказів та аргументів сторін
Перш за все, суд звертає увагу на те, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
З вищевказаних положень норм матеріального права вбачається, що позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між первісним кредитором та боржником, наявність договору факторингу або договір відступлення прав вимоги між первісним кредитором та новим кредитором, а також правомірність вимог нового кредитора до боржника (факт видачі кредиту боржнику та неповернення кредиту боржником).
Судом встановлено, що ТОВ «ФК «Kредит-Капітал» відповідно до договору факторингу № 13122033 від 13.12.2023 набуло право вимоги до відповідачки за договором № 18292-08/2023 від 15.08.2023.
В свою чергу, договір про надання фінансового кредиту № 18292-08/2023 укладено між ТОВ «Аванс-Кредит» та ОСОБА_1 15.08.2023 в електронній формі та підписано сторонами електронним підписом, внаслідок чого у сторін виникли права та обов`язки. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
ТОВ «Аванс-Кредит» умови договору про надання фінансового кредиту виконав, надавши відповідачці кредит в розмірі 8 000,00 грн, що не оспорюється відповідачкою.
Грошові кошти у сумі 8 000,00 було перераховано на банківську картку НОМЕР_2 , емітовану в АТ КБ «Приватбанк».
При укладенні договору сторонами було визначено порядок сплати процентів за користування кредитом та їх розмір (процентна ставка 2,50% в день), і витрати за кредитом 72 000,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 80 000,00 грн.
Даних про те, що відповідачка оспорювала укладений між нею та ТОВ «Аванс Кредит» кредитний договір та зверталась з позовом до суду про визнання його недійсним, в цілому або в його частині, суду не надано.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про те, що відповідачка умови кредитного договору не виконала.
Правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості підтверджується умовами договору про надання фінансового кредиту і не спростовано відповідачкою в установленому законом порядку. Отже, відповідачкою не виконано грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а тому утворилась заборгованість в загальній сумі 80 000,00, яка складається з 8 000,00 заборгованості за тілом кредиту і 72 000,00 грн заборгованості за відсотками, отже, наявні підстави для стягнення заборгованості на користь позивача, до якого перейшло право вимоги.
Щодо посилань відповідачки на те, що банківська картка номер НОМЕР_3 хх-хххх-5883 є наразі закритою та видаленою, що унеможливлює подальше нарахування будь-яких комісій чи відсотків та на те, що рух коштів на ній не підтверджує правомірність розрахунків позивача, суд зазначає наступне.
З досліджених судом письмових доказів встановлено, що банківську картку номер НОМЕР_1 емітовано на ім`я ОСОБА_2 . На дану картку 15.08.2023 було зараховано грошові кошти в сумі 8 000,00 грн, що визнано відповідачкою, яка вказала, що на дану картку надавався кредит.
Той факт, що в даний момент вказану банківську картку закрито, не звільнює відповідачку від виконання умов відповідного кредитного договору.
Крім того, проценти за користування кредитом нараховуються безвідносно наявності кредитної картки, на яку надавався кредит, а відповідно до погоджених сторонами умов кредитного договору, а обов`язок їх сплати виникає у строки, передбачені погодженим сторонами графіком платежів. Сплачуються проценти шляхом перерахування грошових коштів на зазначені в договорі та/або веб-сайті банківські рахунки товариства (п. 3.4 договору).
Щодо посилань відповідачки на положення ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», суд зазначає, що в редакції станом на дату укладення кредитного договору, дана норма була викладена так: сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Аналіз даного положення законодавства дає підстави стверджувати, що вказані обмеження стосуються суми платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит.
В той же час, предметом позову є стягнення з відповідачки заборгованості, яка складається з заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за процентами, а проценти не є платою за порушення виконання зобов`язань споживачем, а є платою за користування кредитом, тому вказана норма не може бути застосована.
З тих же міркувань незастосовними в даній ситуації є положення п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки стосуються звільнення від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань та не звільняють споживача від обов`язку сплати погоджених сторонами договору відсотків.
Стосовно посилань відповідачки на обмеження максимального розміру денної процентної ставки Законом України «Про споживче кредитування», суд звертає увагу, що договір про надання фінансового кредиту № 18292-08/2023 укладено між нею та ТОВ «Аванс Кредит» 15.08.2023, однак Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, набрав чинності 24.12.2023. 
Отже, на момент укладення кредитного договору розмір денної процентної ставки не обмежувався Законом України «Про споживче кредитування», а визначався відповідно до погоджених сторонами умов кредитного договору.
Щодо посилань відповідачки на неспівмірність вимог позивача щодо нарахованих сум відсотків, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 25 липня 2024 року у справі № 500/6150/14).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, отриманий кредит та нараховані за користування кредитом проценти не повернула.
При цьому судом зважено на те, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися, а також зважати на обсяг взятих на себе зобов`язань за таким договором.
У даному випадку, укладаючи договір про надання фінансового кредиту, сторони погодили усі його істотні умови, у тому числі вид, розмір процентної ставки, порядок її нарахування, строк кредитування. Відповідачкою не спростовано, що при укладенні вказаного договору вона діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилася з його умовами, визначивши характер правочину і всі його істотні умови. На виконання умов кредитного договору відповідачка отримала кредитні кошти та користувалася ними для задоволення власних потреб, тоді як протилежного нею не доведено.
Відповідачка була вільна у виборі контрагента та визначенні умов договору, проте узгодила умови договору про надання фінансового кредиту № 18292-08/2023 саме з ТОВ «Аванс Кредит», підписавши договір, а тому всі умови даного договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами.
Відповідачка на свій власний розсуд вчинила правочин на встановлених умовах.
Судом також взято до уваги, що за правилами ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг») до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. Якщо споживач подає повідомлення не особисто, воно має бути засвідчене нотаріально або подане і підписане представником за наявності довіреності на вчинення таких дій. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Споживач не зобов`язаний сплачувати будь-які інші платежі у зв`язку з відмовою від договору про споживчий кредит.
Однак, відповідачка таким передбаченим законом правом не скористалася.
Оскільки ОСОБА_1 не проявила розумної обачливості під час ознайомлення з умовами договору про надання фінансовго кредиту № 18292-08/2023 перед його підписанням, суд вважає, що враховуючи принципи розумності та свободи договору, наслідки легковажності відповідачки не можуть бути покладені на іншу сторону правочину або особу, яка набула право вимоги до боржника за таким договором.
Таким чином, не заслуговують на увагу доводи відповідачки щодо несправедливості вимоги позивача про стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором, оскільки така вимога ґрунтується на умовах, з якими, укладаючи договір, вона особисто погодилася.
Доводи ОСОБА_1 про те, що нарахована сума відсотків та штрафних санкцій у 9 разів перевищує суму отриманого кредиту, що суперечить принципам добросовісності, розумності та справедливості (ст. 3, 509 ЦК України), не беруться судом до уваги, оскільки обумовлюються власним тлумаченням відповідачкою приписів законодавства України. Крім того, штрафні санкції не є предметом даного позову.
Розподіл судових витрат між сторонами
Відповідно до 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з платіжним дорученням позивач сплатив 2662 грн. 40 коп. судового збору , що підтверджується платіжною інструкцією № 23583 від 10.04.2026.
Вимоги позивача задоволені повністю, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.
Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі №569/17904/17, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025р., акт приймання-передачі наданих послуг №295 від 10.04.2026.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, а також ціну позову, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справи підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Фінанс» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 18292-08/2023 від 15.08.2023 в загальному розмірі 80 000,00 гривень (вісімдесят тисяч гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Фінанс» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662 грн. 40 коп. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу 8 000,00 грн (вісім тисяч гривень). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Фінанс» (код в ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1 корпус 28, НОМЕР_4 ).
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса АДРЕСА_1 ).

Суддя А. Ю. Ремезок