Справа № 133/4585/25 
Провадження № 33/801/428/2026
Категорія: 149 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач: Матківська М. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді Матківської М. В.,
розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
на постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП,
Встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 527486 від 30 листопада 2025 року, складеного о 00:09 год, – водій ОСОБА_1 29 листопада 2025 року о 22:58 год по вул. Героїв Майдану в м. Козятин, керував транспортним засобом "SKODA OCTAVIA", д.н.з. НОМЕР_1 , будучи обмеженим в праві керування таким транспортним засобом постановою №67728546 від 02 грудня 2021 року, при цьому вчинив дане правопорушення повторно протягом року. Рішення суду по ч. 3 ст. 126 КУпАП від 27 лютого 2025 року, чим порушив вимоги п. 2.1.а. ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня 2026 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років.
Стягнуто з ОСОБА_1 665,60 грн. судового збору на користь держави в особі Державної судової адміністрації України.
Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що з ЄДРСР вбачається, що суд першої інстанції фактично виготовив оскаржувану постанову 13 березня 2026 року, тобто значно пізніше дати, зазначеної у ній як дата ухвалення – 26 січня 2026 року. У зв`язку з цим правопорушник категорично заперечує, що розгляд справи було проведено за його належного повідомлення.
ОСОБА_1 зазначає, що розгляд справи відбувся за його відсутності та відсутності його захисника, без належного їх повідомлення, що є істотним порушенням вимог статті 268 КУпАП. 
Крім того, зазначає, що оскаржувану постанову суд першої інстанції фактично виніс після спливу строків притягнення до адміністративної відповідальності, що є самостійною та безумовною підставою для її скасування та закриття провадження у справі.
До апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду мотивоване тими ж обставинами, що і апеляційна скарга.
Правопорушник зазначає, що він пропустив строк на апеляційне оскарження у зв`язку з об`єктивними обставинами, які унеможливлювали своєчасне ознайомлення з постановою та реалізацію процесуальних прав. 
У судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу і клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, просить задовольнити їх, та, скасувавши постанову суду, закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення його до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення, а апеляційна скарга до задоволення не підлягає з урахуванням наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
Оскаржувану постанову Козятинським міськрайонним судом Вінницької області ухвалено 26 січня 2026 року, отже останнім днем строку на апеляційне оскарження було 05 лютого 2026 року. 
Зі змісту постанови вбачається, що у судове засідання 26 січня 2026 року ОСОБА_1 не з`явився. Відповідно до супровідного листа копію оскаржуваної постанови суд першої інстанції надіслав правопорушнику засобами поштового зв`язку лише 18 березня 2026 року.
Із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції виніс оскаржувану постанову 26 січня 2026 року, а згідно відомостей з ЄДРСР «Надіслано судом: 11.03.2026; зареєстровано: 12.03.2026; забезпечено надання загального доступу: 13.03.2026».
Апеляційну скаргу і клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду вперше було подано захисником ОСОБА_1 – адвокатом Покоєвичем А. О. 19 березня 2026 року, котру постановою Вінницького апеляційного суду від 30 березня 2026 року повернуто особі, яка її подала та відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду. 
06 квітня 2026 року ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу.
За таких обставин, з метою недопущення порушення права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, проте не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.
Відповідно до положень п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
За п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно п.п. «а» п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП.
Так, згідно з ч. 3 ст. 126 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП адміністративним правопорушенням є повторне протягом року вчинення порушення, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, зокрема керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачений склад адміністративного правопорушення, який інкримінується ОСОБА_1 , що полягає у повторному протягом року вчиненні порушення, передбаченого частиною третьою цієї статті.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП доведена належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №527486 від 30 листопада 2025 року (а. с. 3); рапортом поліцейського взводу №2 роти №2 БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП В. Прищака від 29 листопада 2025 року (а. с. 4); витягом з адмінпрактики про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП 27 лютого 2025 року (а. с. 7).
Крім того, до матеріалів справи долучено відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, що брали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №527486 від 30 листопада 2025 року, що додатково підтверджує обставини зазначені у протоколі (а. с. 8).
Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувану постанову суд першої інстанції фактично виніс після спливу строків притягнення до адміністративної відповідальності та за відсутності належного повідомлення правопорушника, апеляційний суд відхиляє у зв`язку з їх безпідставністю.
Зазначені твердження ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченні правопорушником відомостей з ЄДРСР «Надіслано судом: 11.03.2026; зареєстровано: 12.03.2026; забезпечено надання загального доступу: 13.03.2026» як дати ухвалення постанови.
Проте апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до положень статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити зокрема дату розгляду справи.
При цьому відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
З аналізу зазначених статей слідує, що визначальне значення має дата розгляду справи, тобто день та час на який справу призначено до розгляду та у котрий за результатами розгляду цієї справи виноситься постанова. 
Як вбачається з матеріалів справи, провадження щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП надійшло до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області 04 грудня 2025 року (а. с. 10). Справу призначено до розгляду на 12 січня 2026 року, де розгляд відкладений на 26 січня 2026 року, у зв`язку із задоволенням клопотання захисника ОСОБА_1 – адвоката Покоєвича А. О.
26 січня 2026 року правопорушник ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Покоєвич А. О. у судове засідання не з`явились, а відтак розгляд справи відбувся за їх відсутності. 
Отже, датою розгляду справи та ухвалення оскаржуваної постанови є 26 січня 2026 року, що спростовує доводи апеляційної скарги про порушення строків притягнення до адміністративної відповідальності. 
При цьому згідно з положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до положень ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк. 
Оскільки нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не визначено порядок і способи надсилання повісток учасникам справи, то у даному випадку необхідно застосувати аналогію найбільш близької галузі права – кримінального процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК особа викликається до суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. При цьому суд повинен переконатися, що таке повідомлення мало місце.
Згідно з ч. 1 ст. 136 КПК належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розписка особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
Відповідно до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23 січня 2023 року № 28, при відправці повістки в електронній формі за замовчуванням перевірятиметься наявність додатку «Viber» за номером телефону. У випадку, якщо за даним номером додаток доступний та повідомлення буде відправлено, в АСДС буде отримано статус «Доставлено (Viber)». Якщо додаток «Viber» за номером телефону не зафіксовано, повістка буде надіслана вже існуючим шляхом у вигляді SMS-повідомлення.
Як вбачається з матеріалів справи правопорушник ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення був повідомлений текстовим SMS повідомленням (а. с. 11, 14), на узгоджений з ним номер телефону, зазначений у заяві на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення від 30 листопада 2025 року (а. с. 6). 
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Водночас, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя та реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, процесуальні права ОСОБА_1 були фактично реалізовані шляхом подання апеляційної скарги. Під час апеляційного розгляду судом безпосередньо, повно та всебічно перевірено докази, якими обґрунтовуються обставини вчинення адміністративного правопорушення, а також доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі.
Поряд з цим, відповідно до ч. 3 ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП, не є обов`язковою при розгляді справи.
Інших доводів, спрямованих на спростування факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, апеляційна скарга не містить.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення і його мотивування є достатніми й зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів і викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.
Таким чином апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно; вина ОСОБА_1 доведена повністю, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП та призначене судом адміністративне стягнення відповідає вимогам статті 33 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Поновити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня 2026 року.
Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя	М. В. Матківська