Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/758/26
Провадження №: 2/332/1760/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 р. 

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Сапунцова В.Д., за участі секретаря судового засідання Горбань Є.Г., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову позивачка зазначила, що на підставі рішення виконкому Запорізької міської ради №139/6 від 26.04.2012, чоловік позивача ОСОБА_5 отримав право на зайняття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить ордер №561 від 23.07.2012. На той час сім`я квартиронаймача складалася із трьох осіб, а саме: ОСОБА_5 , його дружина – ОСОБА_1 ,син - ОСОБА_2 . На даний час, в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . ОСОБА_5 був знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю. В квартирі за вищезазначеною адресою фактично проживає ОСОБА_1 . Починаючи з 2020 року ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі, а у 2024 виїхав на постійне проживання в Сполучені Штати Америки разом із родиною. За викладених обставин, позивач змушена постійно нести додаткові витрати на утримання свого майна, шляхом внесення значної суми коштів у формі плати за користування квартирою, витрати по утриманню будинку та прибудинкової території. На неодноразові прохання щодо зняття з реєстрації відповідач зазначив, що на даний час не має можливості приїхати та знятися з реєстрації. На підставі вищезазначеного позивач змушена звернутися до суду із даним позовом.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2026 року у вказаній справі було відкрито провадження і її призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позовні вимоги задовольнити та зазначила, що в позовній заяві помилково зазначена квартира АДРЕСА_3 , замість квартири АДРЕСА_4 , а тому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» 13.04.2026 надав заяву, яка підписана його електронно-цифровим підписом, про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , 1961 року народження, отримав ордер №561 на житлове приміщення серії № «М» на право зайняття житлового приміщення площею 27,70 кв.м, яка складається з 2 кімнат у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 на сім`ю з 3 чоловік, який було видано Виконавчим комітетом Запорізької міської ради на підставі рішення міськвиконкому №139/6 від 26.04.2012. У складі сім`ї зазначені: ОСОБА_1 , 1962 року народження – дружина, ОСОБА_6 , 1987 року народження – син.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 62 роки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 05.04.2024 Оріхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 384.
Витягом з реєстру територіальної громади №2026/001609717 від 31.01.2026 року підтверджується, що адресою місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 29.11.1989 є АДРЕСА_1 . Також зазначене підтверджується і відміткою у паспорті позивача ОСОБА_1 .
Відповідно до відмітки у паспорті відповідача ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , виданим 16 травня 2013 року Заводським РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, місцем його реєстрації з 29.11.1989 зазначена адреса: АДРЕСА_1 . 
Згідно інформації №06.4-06/02/4632 від 12.02.2026 наданою Департаментом адміністративних послуг Запорізької міської ради, місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 .
Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення (частина 2 статті 16 ЦК України).
В силу частин 1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Згідно ст. 71 ЖКУ, за особою, що без поважних причин відсутня в житловому приміщенні, право користування ним зберігається на протязі шести місяців.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Крім того, положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала.
Відповідно до ст.30, ст.41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Конституцією України(ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316,317,319,321 ЦК України).
Дослідивши матеріали справи та враховуючи те, що відповідач визнав позов, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, оскільки підтверджуються наданими доказами та підлягають задоволенню.
Згідно з положеннями ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є достатньою підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку за місцем проживання.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач у своїй заяві не наполягає на стягненні з відповідача судових витрат, судовий збір розподілу не підлягає. 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265ЦПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням – задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_6 .
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час його проголошення, в той же строк з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 19 травня 2026 року.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Суддя В.Д. Сапунцов